86 



mindst, de violette de mest brudte *). At iklie alle 

 disse Farver have samme Virkning paa Planterne, ligger 

 nær at slutte, naar man fra Kemien véd, at det er de 

 violette og ultraviolette, som have den stærkeste Evne 

 til at farve Klorsølv, Bromsølv, Jodsølv og andre saa- 

 danne Stofifer mørke; hele Fotografien er netop begrundet 

 herpaa, og man kalder derfor de stærkt brydbare Lys- 

 straaler (altsaa Spektrets violette Ende) netop af den 

 Grund de kemisk virksomme. Forsøg med Hensyn til 

 Plantelivet have nu ført til Opdagelsen af den mærke- 

 lige Lov, at alle de for vort Øje synlige Straaler i 

 Spektret formaa at bevirke Kulsyrespaltningen i 'Planten, 

 men herved ere vel at mærke de saakaldte kemiske 

 Straaler af aldeles underordnet Betydning, hvorimod de 

 røde, orange, gule og grønne Straaler spille den væsent- 

 ligste Rolle; af disse er det atter de gule, som ere de 

 vigtigste, thi de udrette næsten lige saa meget som alle 

 de andre tilsammen. Disse interessante Undersøgelser 

 skylde vi til Dels de af den bekj endte tyske Fysiolog 

 Sachs samt de af Pfeffer og andre i den nyere og 

 nyeste Tid anstillede Forsøg. 



Ovennævnte Lov gjælder imidlertid ikke alene for kul- 

 syrede Kompositioner, men overhovedet for enhver kemisk 

 Proces i Planten, hvori Lyset har Del; saaledes ogsaa 

 med Hensyn til Planternes grønne Farvning: Bladgrønt- 



*) Angaaende den videre og specieliere Udvikling heraf henviser 

 jeg til andres Skrifter. Se f. Ex. Ty ud all: "Sex Forelæsninger 

 over Lyslæren .\ dette Tidsskrifts II. RæAke 5. Bind; Fjord: »Om 

 lyse og mørke Striber i brudt Lys«, sammesteds II, 3. »Spec- 

 tralanalysens nyeste Fremskridts sammesteds IV, 2. Fremdeles: 

 »Fra Solen«, af Jørgensen, i Tidsskrift »Fra alle Lande«, 1865, 

 2den Del. »Das Spectroskop und seine Ånvendungen« , von 

 Lockyer, iiberfiihrt von ScheUen; 1874. 



