92 



bevise sig om ved at behandle Planten med Alkohol, thi 

 dette farves da strax grøn. 



Medens den røde Farve hos de blorasterbærende 

 Planter i det hele taget er. sjælden i de vegetative Dele, 

 er der en stor Gruppe af blomsterløse Planter, hvor 

 denne Farve er saa gjennemgaaende, at den endog hører 

 med til disse Planters væsentlige Kjendemærker. Vi 

 sigte hermed til Rødalgerne, hvis Løv udmærker sig 

 ikke blot ved sine elegante Former, men ogsaa ved sin 

 smukke rosenrøde Farve, som hidrører fra et rødt Farve- 

 stof, der forekommer i Klorofylkornene, men er saa in- 

 tensivt, at det aldeles skjuler disses grønne Farve. Af 

 den levende Plante formaar Havvandet ikke at udtrække 

 noget af disse Farvestoffer; men lægge vi derimod en 

 Rødalge, saasom en af vore almindelige C e?mmium.~ Arter, 

 i ferskt Vand, vil dette hurtig farve sig rødlig, medens 

 derimod Planten selv bliver grøn, i det nemlig Bladgrøntet 

 nu bliver synligt. Den røde Farve udtrækkes ofte i 

 Naturen selv; det hænder naturligvis hyppig ved Kysterne 

 af de Have, hvor disse Rødalger voxe, at mange af dem 

 paa en eller anden Maade kunne komme i Berøring med 

 fersk Vand, f. Ex. ved en i Havet udmundende Flod, og 

 den røde Farve forsvinder da, men dannes senere paa ny, 

 naar gunstige Omgivelser atter indfinde sig. Man skulde 

 tro, at et saa smukt Farvestof, der tilmed er let at 

 skaffe sig, hvor disse Alger voxe i Masse, havde kunnet 

 finde Anvendelse i Tekniken ; det har virkelig ogsaa 

 været anvendt, i det Romerne hentede en rød Sminke fra 

 en Rødalge (Rijtiphlæa tincioria), som de kaldte »Fucus«, 

 men som egentlige Farveplanter du de ikke , da den 

 røde Farve ikke holder sig. Dette røde Stof (Phycoé- 

 rythrin), som vi kunne udtrække ved ferskt Vand, be- 



