93 



sidder ligesom Klorofyllet den Egenskab at fluorescere; 

 i gjennemfaldende Lys er Opløsningen deraf pragtfuld 

 karminrød , men den tilbagekaster et rødgult Fluore- 

 scenslys. 



Hos Rødalgerne have vi altsaa i Virkeligheden med 

 to Farvestoffer at gjøre. Mere sammensat bliver For- 

 holdet hos andre Alger, hvor vi træffe tre, saaledes som 

 Tilfældet er hos Brunalgerne, til hvilke hører vor 

 danske velbekjendte Blæretang, den fra Columbus's Tid 

 saa bekjendte Sargassotang og mange andre. Deres 

 brune Farve fremkommer ved en Blanding af tre Farve- 

 stoffer, nemlig for det første Bladgrønt, der som sæd- 

 vanlig er bundet til Protoplasmakorn, dernæst et gult 

 Stof, der sammen med Bladgrøntet lader sig udtrække 

 ved Hjælp af Alkohol, men atter ved Rystning med 

 Benzin kan skilles fra dette, og endelig et tredje, rød- 

 brunt Stof, der kan uddrages med ferskt Vand*). 



Vi komme nu til Blomsternes Farver. Intet Sted 

 i Planteriget optræder der en saa stor Mangfoldighed i 

 Farver som netop her; vi kunne finde enhver Nuance, 

 lige fra hvidt til næsten sort, og Farven indskrænker sig 

 ikke til Kronbladene alene, men saa vel Bægeret som 

 Støvdragerne , Støvkornene , Griffelen og Arret kunne 

 være farvede paa forskjellig Vis. Kun Frugtknuden er i 

 Almindelighed grøn; først naar den er bleven til Frugt, 

 farves den ofte paa en eller anden Maade. 



Naar Blomsterne ere grønne , som hos vore Nælder, 

 Vedbend, Græs o. s. v., kalder man dem »farveløse«, 

 hvilket strængt taget er urigtigt. Deres Farve hidrører 



*) De to fra Klorofyllet forskjellige Farvestoffer hedde henholdsvis 

 Phycoxanthin og Phycophæin. 



