101 



Cellerne var unge, fandtes det i Indholdet, og derfra 

 er det saa senere blevet optaget i Cellehinderne, af 

 hvilke vi kunne uddrage det. Krapplanten hørte forhen 

 til de vigtigste Farveplanter; man anvendte den allerede 

 i Oltiden, men den gik derpaa af Brug, indtil man for 

 omtrent halvfjerde Hundrede Aar siden atter begyndte at 

 dyrke den, navnlig i Holland; nu dyrkes den saa vel der 

 som i Frankrig , Italien og Tyskland. Dens stærkt røde 

 F^arvestof virker saa farvende, at Koens Mælk bliver 

 rød, naar den har ædt en Krapplante, og selv Ben- 

 substansen antager denne Farve hos Personer, der i læn- 

 gere Tid have brugt den som Lægemiddel. Det er navn- 

 lig Alizarin, der er det virksomme Stof i Krappen, 

 men det synes nu, som om denne Plante snart skal blive 

 fortrængt af dette selvsamme Stof, da man jo i den nyeste 

 Tid har opnaaet at fremstille Alizarinet af Stenkullene i 

 overordentlig stor Mængde *). 



Vi komme nu til sidst til at omtale nogle Farve- 

 fænomener, som ikke skylde Farvestoffer, men derimod 

 andre til Dels rent optiske Forhold deres Fremkomst. 

 Vindruen er, som vi have set, ofte mørkerød, men den 

 har et ejendommeligt blaat Skjær ligesom modne Blom- 

 mer; man kalder det »Dug«, og den lader sig let af- 

 gnide. Et saadant »Dug« -Beslag findes hos en stor 

 Mængde andre Planter, saa vel paa Frugterne som paa 

 Bladene; Rødkaalen, Agaven og Marehalmen ere Exem- 

 pler herpaa. Denne Dug bestaar af meget smaa og 

 talrige Voxkorn, der udskilles af Overhuden, blive 

 liggende uden paa som et hvidt Pulver og paa den 



*) Se dette Tidsskr. R. V, B. 1, S. 317. 



