110 



lus, der ere den eneste Grund til det Onde, hvorover 

 man beklager sig, og som frembringe en sukkeragtig 

 Vædske, hvorefter Myrerne ere begjærlige. I dette Til- 

 fælde ere de altsaa saa langt fra at skade os, at de 

 tvært imod udpege os vor Fjende, og det sikreste Middel 

 til at faa dem til at forsvinde er at tilintetgjøre den 

 egentlige Fjende ved at følge Myrerne i deres egennyt- 

 tige Søgen. — I den smukke Aarstid kommer det kun 

 an paa Fuglene selv, om de ville æde Myrer, thi disse 

 findes overalt. Jeg indrømmer ogsaa, at mange af dem 

 i denne Henseende konkurrere med Grønspætten, og dog 

 er intet almindeligere end disse Insekter, der i øvrigt ere 

 mere besværlige end skadelige. 



Hvad Gedehamse -Gruppen angaar, da antager 

 jeg, at man vil indrømme, at Fuglene ikke gjøre den 

 stor Skade. Vespa crahro f. Ex. har intet at frygte af 

 dem*), og dog er det den, der mest fortjener vort Had. 

 Gedehamsene udrydde nemlig mange Bier, af hvilke de 

 ved Tygning danne en Slags Grød, som de ophulke til 

 deres Larver, og ydermere æde og fordærve de vore 

 modne Druer ^ angribe vore Frugter, selv inden Moden- 

 heden, og foraarsage saaledes lidt efter lidt stor Skade 

 paa de Frugthaver, der ligge i Nærheden af deres Boer. 

 Det er frække Røvere , som intet stanser, hverken Vind, 

 Regn eller Nattens Mørke, og hvis Graadighed er saa 

 meget mere umættelig, som de foruden deres egne For- 

 nødenheder skulle tilfredsstille de Larvers og de Hanners 

 og Hunners, som danne Redens Befolkning. 



Vi befinde os nu ved de Halwingedækkedes 

 eller Tægernes Orden. Der er deriblandt en Art, som 



') Hvepsehøgene (Pernis) maatte da vel i alt Fald undtages; 

 ligeledes Bi æd er en (Merops), hvor den findes. (R.) 



