118 



Blade, at de lægge deres Æg, enten enkeltvis eller i 

 Dynger, der se ud som en lille gul Kage. Der udgaar 

 af disse Æg meget graadige Larver, og naar deres Antal, 

 som kun altfor ofte er Tilfældet, er betydeligt, er et 

 Kaalbed temmelig snart fortæret. Man har meget prist 

 den Nytte, som et Par Bogfinker gjøre i en Have, der 

 er opfyldt med Kaalorme, og man har i denne Henseende 

 ikke skyet de største Overdrivelser. Jeg kunde hertil 

 bemærke, at der er mange Haver, hvor der ingen Bog- 

 finker findes, og at der, selv om man ikke gjorde Jagt 

 paa disse Fugle, dog ikke vilde findes mange Par inden 

 for samme Hegn; jeg kunde ligeledes spørge, om 

 Bogfinkerne nære sig selv og deres Unger udelukkende 

 af Kaalorme, og hvor mange af disse de udrydde om 

 Dagen; men jeg vil ikke sætte nogen i Forlegenhed og 

 indskrænker mig til at sige, at Bogfinkerne og de andre 

 Smaafugle ikke anfalde de Kaalorme, der som Hvidsvær- 

 mernes ere bedækkede med Haar; man skulde næsten 

 tro, at disse vidste det, thi de søge slet ikke at skjule 

 sig. — Naar Æble-, Pære-, Blomme- og Kirsebærtræer- 

 nes Blade ere faldne, ser man ofte i Frugthaverne 

 smaa Stykker visne Blade hænge paa Spidserne af nogle 

 af Kvistene. Forgjæves vil man ryste Træet eller Gre- 

 nene for at faa dem til at falde af; man bliver nødt til 

 at afskære Kvisten, der bærer dem, eller tage dem af 

 med Haanden. Man ser da, at de hænge fast ved Hjælp 

 af et Bundt meget seje Silketraade, og at de ere dan- 

 nede af nogle Blade, der ere dobbelt sammenfoldede paa 

 langs og ligesom syede sammen ved stærke , silkeagtige 

 Traade. Aabner man disse pungformige Dannelser, finder 

 man nogle ganske smaa Kaalorme, der have forenet sig 

 om at frembringe dette Ly imod Vinteren. Hvis man 



