139 



optagningsprocesser Sted, af hvilke den ene, saa vidt 

 vi vide, foregaar til enhver Tid, men stærkest i de rask 

 voxende Organer (spirende Planter, Knopper i Løvspring 

 o. s. V.), medens den anden kun finder Sted, hvor Bladgrøn- 

 tet er udsat for tilstrækkeligt Lys. Denne sidste Proces er 

 i Regelen langt livligere og kraftigere end den anden ; 

 derfor maskerer den denne, naar den finder Sted, om 

 Dagen altsaa. Ved den forøges Plantens Vægt og Stof- 

 mængde, ved hin anden formindskes den, og af Forholdet 

 mellem dem afhænger det, om Planten skal voxe, staa i 

 Stampe eller endog sygne hen. Det har vist sig, at 

 medens Planter, som intet Bladgrønt indeholde, snart 

 gaa til Grunde i en Luft, hvor der ingen Ilt er, ville 

 grønne Plaiiter i lidt længere Tid kunne opholde Livet i en 

 saadan Luft, thi de tilberede stadig sig selv smaa Kvanti- 

 teter af den uundværlige Ilt. Jeg skal anføre et Par 

 Ord af Garreau og Sachs, som skarpt fremstille dette 

 Forhold. Den første siger: »Bladene udaande om Dagen, 

 i Sollys og i Skygge, Kulsyre, og desto mere, jo højere 

 Temperaturen er. I Bladene finder der i Skyggen og 

 i Solskinnet samtidig to Processer Sted, en Forbræn- 

 ding og en Reduktionsproces ; at Kulstof ophobes er en 

 Følge af, at den sidste er overvejende, dette er Ernæring, 

 hint er Aandedræt«. Og den sidste siger i sin berømte 

 Plantefysiologi: » En radikalere Modsætning kan der næppe 

 gives i Naturen end den mellem hin Assimilations- 

 proces og Aandedrættet, og derfor er det Uret at betegne 

 dem begge med samme Navn«. 



Ved Aandedrættet maa der ligesom i Dyrene (og i 

 vore Ovne ved Forbrændingen) udvikles Varme. Men 

 Planterne ere, og med Rette, ofte blevne sammenlignede 



