140 



med de koldblodige Dyr*). Den Varme, som frembringes 

 i disse sidste, gaar snart tabt ved Udstraaling til den 

 omgivende Luft eller Vand, og kun i særlige Tilfælde, 

 som under Kvælerslangens Ægrugning, udvikles saa stærk 

 en Varme, at Dyret formaar at hæve sin Egenvarme op 

 over den omgivende Lufts. Planterne formaa lige saa 

 lidt at holde paa og tydeliggjøre den producerede Varme; 

 denne tabes ved Udstraaling, og det desto lettere, jo tyndere 

 og finere Plantedelen er, eller bindes af de store Vand- 

 masser, som findes i enhver Plantedel, og det er kun 

 under visse Livsfænomener, saadanne som de omtalte, 

 naar Varmeudviklingen overskrider Varmetabet, eller naar 

 vi kunstig opsamle den frembragte Varme ved Saramen- 

 dyngning af Planter (paa en Maade, der er analog med 

 den Opsamlen af udviklet Varme, der finder Sted i en 

 Bikube) , at vi med vore Listruraenter eller endog med 

 den blotte Følelse kunne iagttage Egenvarmen. 



Vi kunne og maa altsaa i de omtalte Varmefænomener 

 hos visse Blomster se et Udtryk for en overalt og til 

 alle Tider i Planteriget foregaaende Livsproces; vi ere 

 altsaa vel naaede til det Maal, som enhver Naturforsker 

 maa sætte sig for sine Undersøgelser, nemlig i det enkelte 

 Fænomen at opdage et Udtryk for noget almindeligt. Men 

 endnu blive en Mængde Spørgsmaal ubesvarede i denne Sag 

 f. Ex. med Hensyn til Bølgegangen i Varmeudviklingen og 

 Grunden til den forøgede Varmeudvikling, om Varmen er 

 et Middel til at opnaa noget eller ikke o. s. v. At 

 løse dem har man endnu ikke formaaet. 



*; Om Varmeudvikling i de levende Væsener se en Afhandling 

 af Dr. Krarup i dette Tidsskr. 5. R., Bd. 3, 1871. 



