146 



Skjønt Øjensygdomme kun skulle optræde hos omtrent 

 én Procent af de koppesyge, fandt man i Anstalten for 

 fattige blinde i London, at to Tredjedele af disse havde 

 mistet Synet paa Grund af Kopper. Man kan efter de 

 samtidige Forfatteres Angivelser være sikker paa ikke 

 at gjøre sig skyldig i nogen Overdrivelse, naar man 

 siger, at i det 18de Aarhundrede mindst hvert tiende 

 Menneske døde af Kopper, medens en anden Tiendedel 

 mistede deres Sundhed eller Brugen af en af deres Sjæle - 

 evner eller ydre Sanser derved. 



Det følger af sig selv, at lige siden man lærte 

 Kopperne at kjende, søgte man efter Midler til at hel- 

 brede og forebygge Sygdommen. Men hvor meget end 

 Lægerne grundede over et Middel derimod, lykkedes det 

 aldrig at finde nogen virksom Behandlingsmaade. Indtil 

 det 17de Aarhundredes Begyndelse brugte man i Følge 

 de arabiske Lægers Teorier Svedekure, som skulde 

 »drive Giften ud«, men uden kjendelig Virkning paa 

 Sygdommen. Nogle Steder brugte man ogsaa at ind- 

 hylle Børnene i røde Klædningsstykker eller endog at 

 indgnide dem med rød Farve, som skulde have en ud- 

 drivende Virkning paa det røde Blod og derved paa 

 Koppegiften. Det var først den geniale Sydenham, 

 som gjorde en Ende paa disse Teorier og indførte den 

 ogsaa nu brugelige kølende og feberstillende Behand- 

 lingsmaade. Men hvor meget end Lægekunsten paa sit 

 nuværende Standpunkt formaar at lindre de koppesyges 

 Lidelser, maa den dog bekjende sin fuldstændige Afmagt, 

 naar det gjælder at forkorte eller at indvirke væsentlig 

 paa Sygdommens Forløb. 



