147 



Endelig troede man at have fundet et Middel, som 

 kunde, om ikke just fjærne, saa dog mildne Sygdommens 

 Heftighed. Det var en gammel Erfaring blandt Afrikas 

 og Orientens Beboere, at naar man kunstig bibragte et 

 Individ Koppesygdommen, som med enkelte Undtagelser *) 

 kun angriber et Menneske én Gang ligesom Mæslinger 

 og Skarlagensfeber, bliver Forløbet mildere og Faren 

 mindre. I Stedet for nu at afvente, at Børn, som ikke 

 havde haft Kopper, fik dem paa den sædvanlige Maade 

 ved Smitte, tog man Koppematerie fra en syg og ind- 

 podede den paa deres Arme under Huden. I Aaret 

 1717 underkastede den engelske Gesandts Gemalinde i 

 Konstantinopel, Lady Montague, sin Søn denne Frem- 

 gangsmaade med godt Resultat og bragte 1721 Metoden 

 til England, hvor hun ligeledes lod sin Datter indpode. 

 Metoden vandt efterhaanden, i Begyndelsen trods Læger- 

 nes Modstand og de forunderligste Indvendinger fra 

 Præsterne, Indgang og udbredte sig i Midten af det 18de 

 Aarhundrede i England, Holland, Schweiz, Italien og især 

 i Frankrig. Det viste sig nu ogsaa virkelig, at Syg- 

 dommen hos de indpodede som oftest tog et langt mildere 

 Forløb end ved sædvanlig Overførelse. Det er denne 

 Metode, som man har kaldt Inokulation, og hvis væsent- 

 ligste Betydning er, at den blev Forløberen for det for- 

 træffelige Middel, hvoraf vi nu ere i Besiddelse. 



Efterhaanden som Anvendelsen af Inokulation ud- 

 bredtes over Evropa, viste sig dens Fortrin og Mangler. 

 Thi for det første var det kun blandt de højere Stænder, 



i=) En saadan bekjendt Undtagelse er det, at Ludvig den 15de af 

 Frankrig, som havde overslaaet Kopperne i sit 14de Åar, døde 

 af samme Sygdom i sit 64de Aar. 



io* 



