154 



omdannes paa 4de— 6te Dag til Blærer, hvis Indhold 

 bliver uklart, saa at de paa 7de og 8de Dag have Ud- 

 seendet af Pustler med svagt ophøjet Rand og fordybet 

 Centrum; derpaa indtørre de og danne Skorper, som 

 først afstødes efter et Par Ugers Forløb og efterlade 

 lidet karakteristiske Ar. 



Den store Lighed mellem Vakcinepustlerne og Koppe- 

 udslettet hos Mennesket giver et Vink til Forklaring af 

 Vakcinens Virksomhed. Der er al Sandsynlighed for, at 

 Kopper oprindelig ere en for Mennesker og Dyr fælles 

 Sygdom eller i alt Fald fra hine er overført paa disse, 

 hvorved Sygdommen har antaget en lokal og uskyldig 

 Karakter, men bevaret den Egenskab at beskytte mod 

 gjentaget Anfald. Herfor taler ogsaa den Omstændig- 

 hed, at Menneskekopper kunne indpodes kunstig paa 

 Køer og fra disse atter paa Mennesker uden at frem- 

 kalde Sygdomstilfælde. Hestens Muk vilde lige saa vel 

 som Kokopper kunne anvendes til Vakcination, dersom 

 den ikke havde sit Sæde om Anklerne, hvor Saar og 

 andre Slags Udslæt hyppig findes hos Hesten, hvorved 

 Forvexlinger blive mulige. Hos Faar, Svin, Æsler, 

 Hunde og Aber findes en ganske lignende Sygdom, men 

 hos nogle af disse Dyr har den en alvorligere Karakter 

 end hos Koen og Hesten. 



I den første Tid efter Vakcinationens Indførelse 

 brugte man kun dyrisk Vakcine fra Koen, men senere 

 blev det almindelig at benytte den saakaldte humaniserede 

 Lymfe, d. v. s. at vakcinere fra Arm til Arm. Man 

 kunde nu tro, at Vakcinen derved vilde tabe i Kraft 

 og maaske efterhaanden blive ubrugelig. Det synes dog 

 ikke at være Tilfældet, skjønt den originale dyriske Vak- 

 cine ogsaa i den nyeste Tid har fundet ivrige Forsvarere. 



