162 



Man har troet, at Koppesygdommen var en Renselses- 

 proces for det menneskelige Legeme, hvorved »noget 

 usundt« skulde udskilles, som ikke uden Skade kunde 

 undertrykkes. Man maatte i saa Fald tilstaa, at det er 

 en noget uhensigtsmæssig Kur, Naturen bruger for at 

 faa det usunde bort, — en Kur, som dræber nogle og 

 lemlæster andre paa den afskyligste Maade. Men det 

 er til Overflod paavist, at Kopper ikke bero paa en 

 Sygelighed i Legemet, som kommer til Udbrud, og at 

 Sygdommen aldrig udvikler sig af sig selv, men ved 

 Smitte, som bibringes Organismen uden fra. 



Noget mere begrundet kunde det for en flygtig Be- 

 tragtning synes, naar man beskylder Vakcinationen for, 

 at der ved selve denne Operation indpodes Børnene en 

 Sygdom, der kan true deres Liv, og at den ofte giver 

 Anledning til Udbruddet af ondartede Sygdomme hos 

 Barnet. Den første af disse Paastande modbevises dog paa 

 det mest slaaende af Erfaringen, som lærer, at Børnenes 

 Dødelighed, beregnet for de 8 til 14 Dage, da Kokop- 

 perne udvikles, er mindre end den, der ellers i gjennem- 

 snit tilkommer dem i et lige saa stort Tidsrum af den 

 Alder, hvori de ere; dette kan man ikke forklare paa 

 anden Maade, end at Forældrene netop under Forløbet 

 af Vakcinationstiden, af Frygt for at den skal skade 

 Barnet, drive deres Paapasselighed og Omhu for dets 

 Helbred videre end ellers. I alt Fald maa det da der- 

 ved anses for bevist, at Vakcinen ikke udsætter Barnets 

 Liv for nogen Fare. Hvad det angaar, at Vakcina- 

 tionen mistænkes for at give Anledning til Udbruddet 

 af langvarige Sygdomme hos Barnet, tænker man herved 

 især paa Kirtelsyge og engelsk Syge (Rachitis), som 

 netop ved Slutningen af første og under Forløbet af 



