167 



Pennepose, som man dernæst stiltiende putter ind i en 

 Hyld, til hvilken man da ikke maa komme igjen; men den, 

 som først kommer under Hylden, faar Bylden. Bern blive 

 advarede af Mødrene mod at sove eller blot lejre sig under 

 en Hyld, thi det kan let bringe dem en Sygdom, der er 

 indpodet i Træet. Overalt i Skove og Hegn findes saadanne 

 Hyldetræer, hvori Sygdomme ere indpodede. 



Ogsaa mod Tandpine er Hylden probat. Man stænger 

 sine Tænder til Blods med en Hyldepind, ved hvilken der 

 dog, som man mener i Fyn, nødvendigvis skal hænge lidt 

 af den grønne Mellembark og derefter stikker man den i 

 Væggen med de Ord: «Vig bort, Du onde Aand!" Man 

 bruger ogsaa at overgive Tandpinen til et Hyldetræ, hvilket 

 udføres paa den Vis, at man løsner en Splint af en enaarig 

 Hyldegren saa meget, at man kan komme til at stange sin 

 syge Tand til Blods; derpaa bringer man Splinten i sit Leje 

 igjen, vikler en Ende rødt Uldgarn syv Gange rundt og 

 skynder sig bort uden at sige et Ord; men den, som ser 

 Baandet, inden det er fortæret af Vejret, faar Tandpinen^). 

 Hvor man ikke anvender det røde Uldgarn, hedder det, at 

 den, som senere fælder Hyldetræet, faar Tandpinen over- 

 draget. Det er saaledes nylig passeret i Fyn i Gudme 

 Herred, at en Karl, der havde fældet en Hyld og derefter 

 fik en voldsom Tandpine, fuldt og fast troede, at det var 

 en andens i Hylden indpodede Tandpine, der var gaaet 

 over i ham, hvorfor han gjorde sig al mulig Umage for at 

 opdage, hvem der havde overført sin Tandpine til Hylden, 

 i det han gjærne vilde tilbagelevere Hittegodset til rette 

 Ejermand. 



I Jylland siger man, at naar men Juleaften skærer sig 

 «n Hyldepind til Tandstikker, saa kan man dermed holde 

 sig fri for Tandpine i det følgende Aar. 



Mod Gigt er det et godt Middel om Foraaret at plukke 

 de første Skud af en Hyld, stænke Vand derpaa og drikke 

 det; men i Jylland hedder det, at der er Forskjel paa, 

 hvorledes man plukker, thi de Spirer, der plukkes nedad, 

 virke afførende, de, der plukkes opad, forvolde Brækning, 

 men som Svedemiddel maa de plukkes lige ud. De unge 

 Skud af Hylden spises ogsaa som Salat, „der anses for saa 

 sund, at en Mand, der flittig hvert Efteraar spiste den. til- 

 skrev dette, at han blev over 100 Aar gammel"^). I Nord- 



O Jvfr. Thiele, Danmarks Folkesagn III, nr. 433, 437, 447, 449. 

 ^) Tidsskrift for Havevæsen, 2den Aarg., Nr. 9, S. 138. 



