189 



hvoraf det ene krøb op i Træer og Buske og skar løs, 

 det andet holdt sig nede paa Jorden, greb de nedfaldende 

 Blade og bar dem bort. Sandsynligst er det dog, at 

 naar et Blad falder fra en af de skærende Myrer, en 

 anden bemægtiger sig den herreløse Bladstump og løber 

 af med den. Dette er i øvrigt ikke nogen ganske let 

 Sag, da Bladet (jfr. Afbildningen S. 183), er større end 

 Lastdrageren, og denne maa derfor bære det lodret eller 

 paa Højkant for ikke at falde over sine egne Ben eller 

 støde an mod Græsstraa eller Plantestængler paa Jorden. 

 Man kan let forstaa, at disse Myrer, naar de slaa 

 sig ned i Nærheden af en Bolig og anlægge deres Boer 

 i eller i Nærheden af en Have, maa være alt andet end 

 kjærkomne Gjæster, saa meget mere som de naturligvis 

 ere vanskelige at fordrive.. Belt fortæller saaledes: »I 

 Juni 1859 afbladede Myrerne mine unge Bananer, Oranger 

 og Mangotræer; Boet var omtrent 75 Alen borte i Ud- 

 kanten af Skoven, men ikke meget stort, i det den lave 

 Tue kun var 6 Alen i Gjennemsnit. Jeg stoppede 

 Hullerne, men strax gravedes nye. Jeg gravede dernæst 

 gjennem Tuen og blottede de underliggende Kamre med 

 »Myreføde« og Yngel i alle Stadier, men Forgreningerne 

 var for vidtstrakte, og nye Kamre gravedes stadig, og 

 uagtet al Gravning den ene Dag var Myrerne lige slemme 

 den næste. Jeg blev da raadet til at hælde Karbolsyre, 

 blandet med Vand, ned i Hullerne. En halv Pot Karbol- 

 syre blandedes i 4 Spande Vand og blev godt rystet, og 

 jeg kunde høre Vandet styrte en fire, fem Fod ned. Jeg 

 kunde ikke have ønsket bedre Virkning; de plyndrende 

 Myreskarer ilede fra min Have hjem for at møde den 

 nye Fare; hele Myreboet var i Oprør. Svære Karle kom 





I 



