190 



spankende op fra de underjordiske Huler for strax at 

 gaa ned igjen i største Forfærdelse. Næste Dag var 

 Myrerne ivrig beskæftigede med at bringe »Myreføde« op af 

 de gamle Huller og slæbe den til et nyt i faa Alens Afstand. « 



»Paa Vejen mellem det gamle og det nye Hul var en 

 stejl Skraaning, fra hvis Top de kastede deres Byrder, 

 saa de rullede ned til Enden af Skraaningen, hvor et 

 andet Hold af Arbejdere tog dem og bragte dem til det 

 nye Bo, medens det første Hold strax for tilbage efter 

 mere. De bragte ogsaa store Mængder af Myrer ud, som 

 Dampen af Karbolsyren havde dræbt. Efter faa Dages 

 Forløb var ogsaa den nye Hule forladt, og Myrerne flyt- 

 tede længere bort, saa at jeg i fulde 12Maaneder havde 

 min Have i Fred. Da afbladede de mine Rosentræer og 

 min Kaal, som de syntes at foretrække for alt, men Anven- 

 delsen af de samme Midler bortdrev dem ogsaa denne Gang.« 



»Et andet Middel er ætsende Sublimat, som jeg i 

 tørt Vejr strøede paa deres Stier. Saa snart som My- 

 rerne rørte det hvide Pulver, begyndte de at løbe for- 

 vildede omkring og angribe enhver, som kom dem i Vejen, 

 I Løbet af et Par Timer dannedes der runde Bolde af 

 Myrer, som bed i hverandre, og talrige Individer var 

 fuldstændig bidte over, medens andre havde mistet flere 

 eller færre Lemmer. Tidender om dette Røre bragtes 

 snart til Myreboet, og de før omtalte frygtelige Karle, 

 som maalte deres Tomme eller lidt mindre, og som ellers 

 kun kom frem ved Udvandringer eller Anfald paa Boet 

 eller paa Arbejderkolonnerne, saas nu med determineret 

 Mine at spanke ned ad Tuen, som om de i en Fart skulde 

 bringe Sagen i Orden. Men aldrig saa snart havde de 

 rørt ved Sublimatet, før deres Statelighed forlod dem, de 



