194 



saaledes at have faaet Hold i ham bore de Spidsen af 

 Bagkroppen ind og stikke nu af al Kraft. Der er ikke 

 andet at gjøre end at løbe sin Vej med samt sin hele 

 Kohorte af Indianere, som under et frygteligt Spektakel, 

 skrigende og skraalende og raabende af fuld Hals : Ta- 

 noca! Tanoca! styrte afsted over Stok og Sten. Det 

 næste er at blive af med de smaa Afskum, men det er 

 ingen let Sag; sjælden lykkes det uden at de rives itu, 

 som oftest efterladende Hoved og Kindbakker i Saaret. 



Hvor disse Hærmyrer rykke frem, kommer hele Dyre- 

 verdenen i Bevægelse, og alt levende søger at komme af 

 Vejen for dem. Dog er det især vingeløse Dyr, som 

 Edderkopper med deres svære Bagkrop, andre Myrer, 

 Maddiker, Kaalorme, Kakerlaklarver, kort alt hvad der 

 lever paa Skovbunden eller paa lave Planter og Buske, der 

 have Grund til at frygte. Hvad der kan flygte iler hastig 

 op ad Blade og Græsstraa, men Myrerne sætte efter dem 

 og indhente dem snart, eller hvis de skjule sig i Spræk- 

 ker og Revner, blive de strax fundne og halede ud. 

 Edderkopper skulle dog undertiden redde sig ved at fire 

 sig ved en Traad et Stykke ned fra et Straa eller en 

 Gren og blive hængende der, og Belt fortæller ogsaa, 

 hvorledes han har set en af de langbenede Edderkop- 

 per, som kaldes Mejere, frelse sig ved, efterhaanden som 

 Myrerne rykkede frem, at løfte de 5 af sine 8 Ben i 

 Vejret og blive staaendé paa de 3 øvrige. En anden 

 Gang fandt Belt en grøn, bladlignende Græshoppe staa- 

 endé ubevægelig i en Sværm af Myrer, hvoraf mange løb 

 over Benene paa den *). Følelsen af, at dens Sikkerhed 



*) Denne Ubevægelighed eller Stivkrampe er vel kjendt hos mange 

 Insekter, navnlig Biller, saasom Dødningeuret, der før lader sig 



