202 



Toget vandrer frem, bygge Arbejderne Løngange, der ofte 

 ere flere hundrede Alen lange, uden som Termitterne at 

 bruge Cement til Opmuringen. Hos de sidst nævnte 

 Hærmyrer er der en skarp Grænse mellem store Arbej- 

 dere (Soldater) og smaa, og naar man bryder Hul paa 

 Løngangene, blive de smaa Arbejdere tilbage for at re- 

 parere Skaden, medens Soldaterne styrte frem med tru- 

 ende Miner, bevægende Hovedet frem og tilbage og snap- 

 pende med Kindbakkerne, alt med et Udtryk af det 

 stærkeste Raseri og den højeste Trods. 



Af amerikanske Myrer vil jeg ved denne Lejlighed 

 endnu kun nærmere omtale en lille centralamerikansk og 

 mexikansk Myre ( Pseudomijrma hicolor), som er mærkelig 

 ved det Vexelforhold, hvori den staar til det af den be- 

 boede Træ. Træet, der populært kaldes Tyrehornstjørnen, 

 er en Akacie og nærmere en Gummifér med dobbeltfin- 

 nede Blade, 15 — 20 Fod høj og meget karakteristisk 

 for de tørre Savanner. Dette Træ skylder det omtalte 

 Navn til de store, et Par Tommer lange Torne, som 

 bedække det, to og to voxede sammen ved Roden 

 og bøjede som et Par Tyrehorn. Ved Regntidens 

 Begyndelse, medens Tornene endnu ere temmelig bløde, 

 gnave Myrerne et lille Hul i den ene Torn og udhule 

 dernæst de to sammenhørende Torne, i det de og- 

 saa bortgnave Tornenes Skillevæg. Tornene ere fyldte 

 med en blød, sød Masse, som naturligvis smager Myrerne 

 fortræffelig efter den tørre Aarstids trange Dage, og 

 Tornene synes at voxe i Størrelse og bulne ud ved Roden 

 som Følge af denne Udhuling. 



De saaledes udhulede Torne tjene nu Myrerne til 

 Boliger for dem selv og Ynglen, og naar man rører et 



