215 



hvis det er dem Angrebet gj ælder, samle sig paa Tuen 

 og søge at forsvare Aabningerne ; men forgjæves, de blive 

 snart kastede over Ende og søge ned i Boet, hvorfra de 

 søge at føre deres bedste Ejendele, det er Kokonerne, 

 bort med sig; men imidlertid have deres Fjender dannet 

 en fuldstændig Toldlinje, som kun tillader de tomhændede 

 Myrer at slippe igjennem, men jager alle dem tilbage, 

 som ville frelse Kokoner. Slipper alligevel en Minermyre 

 igjennem Linjen, sættes der efter den, og den føres tilbage 

 til Boet. Har denne Kamp nu varet nogen Tid, opgive 

 de angrebne Myrer deres Sag og forlade aldeles Boet, 

 hvorpaa den blodrøde Myre i Ro og Mag tømmer hele 

 Boet, og selv om Tømningen tager et Par Dage, kommer 

 dog Minermyren ikke tilbage. 



Det er den blodrøde Myres Voldsomhed og Behæn- 

 dighed, som egentlig synes at gjøre Udslaget i dens Kampe, 

 thi den er ikke stærkere, snarere svagere end Miner- 

 myren. Det er ogsaa dens Uforfærdethed, som ikke lader 

 den vige tilbage fra ene eller kun i ringe Antal at fare 

 midt ind mellem Tusender af den almindelige røde Skov- 

 myre, som den ikke lader Tid til Besindelse ; men ved at 

 fare fra den ene til den anden, ved at rive en Kokon nu 

 fra en, nu fra en anden, udbreder den almindelig For- 

 færdelse, som snart kan blive til panisk Skræk, især naar 

 Myrerne mærke, at de blive angrebne samtidig bag fra. 

 Dens egentlige Vaaben, Kindbakkerne, ere ikke bedre, 

 snarere stumpere end de andre Skovmyrers , og de 

 kunne langt fra lignes med Amazonmyrernes seglformede 

 Mordinstrumenter; derfor ser man ogsaa, hvorledes de 

 aldeles ikke kunne staa sig i Kamp med disse, som over- 

 gaa dem baade i Krigslist og gode Vaaben. 



