217 



som Myrer, hvilket jo er forstaaeligt nok, naar man 

 i Steden for smaa, vingeløse, travle Skabninger ser store 

 vingede, noget klodsede Insekter eller andre noget mindre 

 og spinklere, fluelignende Dyr. Af nærstaaende Arter 

 have vi 3 gule Former, hvis Arbejdere ved deres klare 

 gule Farve ere lette at skjelne fra deres sorte Slægtning, 

 men hvis Hunner eller Dronninger og Hanner kunne være 

 svære nok at sondre. Den almindeligste af disse gule 

 Myrer (Form. flava) findes undertiden i stort Antal paa 

 fugtige Strandenge med den ene Tue liggende umiddel- 

 bart ved Siden af den anden. 



Ingen af disse Arter ere egentlige Skovarter, om 

 man end ogsaa træffer dem der; fortrinsvis eller næsten 

 udelukkende hjemme i vore Skove have derimod de røde 

 Skovmyrer, af hvilke vi have 5 Arter og deriblandt den 

 almindelige røde Skovmyre (Form., rufa), hvis høje 

 Tuer eller Stakke man ser oftest i Nærheden af Gran- 

 træer paa lidt aabne solvarme Steder, men dog dækkede 

 mod Regn ved et stort overhængende Træs Grene. 

 Tuerne kunne naa en Højde af 4 til 6 Fod med et 

 Gjennemsnit ved Grunden af 6 — 10 Fod. Ogsaa den 

 blodrøde Myre (Form. sanguinea), hvis Færd jeg nys 

 omtalte, findes hos os, men den forekommer kun spar- 

 somt, og jeg har kun truffet den i Nordsjælland og nær 

 Himmelbjærget i Nørrejylland. Jeg har altid fundet Trælle 

 hos den, men kun af den brune Skovmyre og altid for- 

 svindende i Antal mod Mængden af de blodrøde Myrer. 

 Nær disse røde Skovmyrer staa tre andre Arter, nemlig 

 Minermyren {Form. cunicvlaria eller rufibarbis), den 

 brune Skovmyre (Form. fusca) og den askegraa 

 Myre (Form. cinerea), som efterhaanden fjærne sig mere 



