250 



Ikke efter vist Overlæg stillede Atomerne sig paa de 

 rette Steder, heller ikke underhandlede de om, hvilke 

 Bevægelser de skulde foretage. Fra al Evighed ere de 

 blevne drevne sammen, og efter at have prøvet Bevægelser 

 og Foreninger af enhver Art ere de til sidst faldne i de 

 Ordninger, ud af hvilke det nærværende Verdenssystem 

 har dannet sig. Hans store Ide om Atomernes tavse 

 Falden gjennem umaalelige Vidder af Rum og Tid ind- 

 gav Kant, Taagehypotesens (Nebular-Teoriens) første 

 Fremstiller, Tanken om denne Teori. »Naar Du vil for- 

 staa og erindre disse Ting, vil Du se, at den pludselig 

 frigjorte Natur, der har mistet sine hovmodige Herrer, 

 gjør alt frivillig af sig selv uden Gudernes Indblanding.« 

 I de Aarhundreder, der forløb mellem den første og 

 den sidste af disse tre Filosofer, var den menneskelige 

 Forstand virksom paa andre Omraader. Sofisterne til- 

 endebragte deres Løbebane. I Athen opstod de tre 

 Mænd, Sokrates, Plato og Aristoteles, hvis Aag 

 endnu i denne Time til en vis Grad ikke er afkastet. 

 Ligeledes stiftedes i dette Tidsrum Skolen i Alexandria; 

 E uklid skrev sine »Elementer«, og han og andre gjorde 

 nogle Fremskridt i Optikken. Arkimedes fremsatte 

 Vægtstangens Teori og Hydrostatikkens (Vandbevægelsens) 

 Grundlov. Pythagoras gjorde sine Forsøg med de har- 

 moniske Intervaller, medens Astronomien blev overordentlig 

 beriget ved Hipparks Opdagelser; og Hippark efter- 

 fulgtes af den historisk endnu berømtere Ptolemæus. 

 Anatomien blev gjort til Grundlag for videnskabelig 

 Lægekunst, og Draper*) siger, at paa den Tid be- 



'') »History of the Inteliectual Development of Europe«, Pag. 295. 



