252 



de undergik*), maa have efterladt Spor, der ikke saa 

 let udslettedes. De foragtede Jorden med Blikket vendt 

 mod »hin Guds Bygning, dette Hus, der ikke er opført 

 af Hænder, evindeligt i Himlene.« Skriften, der sørgede 

 for deres aandelige Fornødenheder, var tillige Græn- 

 sen for deres Viden. Da for Exempel det berømte 

 Spørgsmaal om Antipoder kom til Drøftelse , var Biblen 

 i manges Øjne Højesteret. Augustin, hvis Hoved- 

 virksomhed falder omtrent ved Aar 400, vilde ikke be- 

 nægte, at Jorden kunde være rund, men vel, at den 

 kunde have Beboere paa den anden Side, »da ingen 

 saadan Folkestamme er anført i Skriften mellem Adams 

 Efterkommere.« Ærkebiskop Bonifacius oprørtes over 

 den Antagelse, at »en Verden af menneskelige 

 Væsener skulde være uden for Midlet til Salighed.« 

 Saaledes holdt i Tømme var det ikke rimeligt, at Viden- 

 skaben skulde gjøre noget stort Fremskridt. Senere maa 

 den af Draper saa kraftig skildrede teologiske og 

 politiske Strid mellem Kirken og de verdslige Styrelser 

 have bidraget meget til at undertrykke Forskningen. 



Whewell gjør mange skarpsindige og træffende 

 Bemærkninger om Tidsaanden i Middelalderen. Det var 

 en Trældomsaand. Naturkundskabens Dyrkere havde 

 forsaget hint levende Væld, den umiddelbare Faakaldelse 

 af Naturen ved Iagttagelse og Forsøg, og havde hengivet 

 sig til at omarbejde deres Forgængeres Anskuelser. Det 

 var en Tid, i hvilken Tænkningen var gaaet i Forfald, 

 i hvilken den blotte Avtoritetstro førte, som altid i 

 Videnskaben, til aandelig Død. Naturbegivenheder blev 



*) Skildrede med frygtelig Virkelighed i Rénans »Antichrist«, 



