253 



ikke eftersporede til deres fysiske Aarsager, men hen- 

 førte til moralske , medens en Anvendelse af Fantasien, 

 der var næsten lige saa nedværdigende som Aandetroen 

 (Spiritismen) i vore Dage , traadte i Stedet for viden- 

 skabelig Tænkning. Derefter kom Middelalderens Mysti- 

 cisme, Magi, Alkymi og den nyplatoniske Filosofi med 

 sine fantastiske, skjønt ophøjede. Tillokkelser, der bragte 

 Folk til at skamme sig over deres egne Legemer som 

 Hindringer for Skabningens fuldstændige Opgaaen i 

 Skaberens Salighed. Til Slutning kom den skolastiske 

 Filosofi, der i Følge Lange er en Sammensmeltning af 

 Aristoteles's mindst modne Anskuelser med Vester- 

 landenes Kristendom. Aandelig Ubevægelighed blev 

 Følgen. Ligesom en rejsende uden Kompas kan vandre 

 længe i en Taage og indbilde sig, at han gaar fremad, 

 men dog efter timelange Anstrængelser finde sig endnu 

 paa Udgangsstedet, saaledes fandt Skolastikerne sig, efter 

 at have bundet og løst de samme Knuder, formet og 

 adspredt de samme Skyer, ved Aarhundreders Slutning 

 endnu i deres gamle Stilling. 



Med Hensyn til den Indflydelse, som Aristoteles 

 udøvede i Middelalderen og endnu udøver, om end i 

 mindre Grad, vil jeg bede om Tilladelse til at gjøre en 

 Bemærkning. Saa snart Menneskeaanden har fuldbragt 

 noget stort og lagt overordentlige Evner for Dagen paa 

 et hvilket som helst Omraade , viser der sig en Til- 

 bøjelighed til at tiltro den lignende Evner paa alle andre. 

 Saaledes have Teologer fundet Trøst og Beroligelse i 

 den Tanke, at Newton har behandlet Spørgsmaalet 

 om Aabenbaringen, i det de glemte, at netop hans Evners 

 udelukkende Beskæftigelse i en fuldstændig modsat 



