259 



os for at erholde Kundskab om Verdenshelet, men til 

 den umiddelbare Undersøgelse af Naturen ved Iagttagelse 

 og Forsøg.« I 1543 udkom det epokegjørende Værk af 

 Kopernikus om de himmelske Legemers Baner. Ari- 

 stoteles's lukkede Universum med Jorden i Midtpunktet 

 styrtede som Følge heraf fuldstændig sammen; »Jorden 

 bevæger sig« blev et Slags Feltraab blandt Tænkningens 

 frie Mænd. Kopernikus var Domherre ved Frauen- 

 burgkirken i Bispedømmet Ermeland. I tre og tredive 

 Aar havHe han trukket sig tilbage fra Verden og ofret 

 sig til Grundfæsteisen af sin store Tankebygning, Sol- 

 systemet. Han gjorde Grundlaget, hvorpaa den hviler, 

 uforgængeligt, og endog de, der frygtede Systemet og 

 ønskede dets Kuldkastelse, fandt dets Styrke saa aaben- 

 bar, at de afholdt sig fra at røre ved det. Koperni- 

 kus' s Bog udkom i hans sidste Leveaar; det siges, at 

 den gamle Mand fik et Exemplar af den faa Dage før 

 sin Død og derpaa hensov i Fred. 



Den italienske Filosof Giordano Bruno var en af 

 den nye Astronomis tidligste Proselytter. Med Lucre- 

 tius som Forbillede gjenoplivede han Forestillingen om 

 en Uendelighed af Verdener, og i det han forenede den 

 med Kopernikus's Lære, naaede han den ophøjede 

 Almensætning, at Fixstjærnerne ere Sole, der i utallig 

 Mængde ere spredte omkring i Rummet og ledsagede af 

 Drabanter, der staa i samme Forhold til dem som Jorden 

 til vor Sol eller Maanen til Jorden. Dette var en Ud- 

 videlse af højeste Betydning, men Bruno kom vor nu- 

 værende Tankegang endnu nærmere. Problemet om Or- 

 ganismernes Tilblivelse og Vedligeholdelse tiltrak sig hans 

 Opmærksomhed, og i det han modent overvejede det, kom 



17* 



