261 



Mænd, om end hverken Kirken eller Publikum kunde 

 taale at høre den nævnt. En Gang, i Aaret 1348, blev 

 den tydelig fremsat, men en tvungen Tilbagekaldelse fulgte 

 umiddelbart derpaa, og saaledes afskrækket slumrede den 

 hen indtil det 17de Aarhundrede, da den blev gjenoplivet 

 ved en af Hobbes's og Descartes's samtidige, Pater 

 Gassendi. 



Saa vel den analytiske som den syntetiske Ret- 

 ning i Menneskeaanden aabenbarer sig hele Historien 

 igjennem, i det store Forfattere optræde snart paa den 

 ene, snart paa den anden Side. Mænd med ophøjede 

 Følelser og modtagelige for de løftende Indtryk, Naturen 

 som et hele frembringer. Mænd, hvis Tilfredsstillelse 

 derfor snarere var af etisk end af logisk Beskaffenhed, 

 have hældet til den syntetiske Side, medens den ana- 

 lytiske stemmer bedst med det mere nøjeseende og mere 

 mekaniske Hang, der søger Forstandens Tilfredsstillelse. 

 En eller anden Form af Panteisme blev sædvanlig an- 

 taget af det ene Parti, medens det andet hyppig op- 

 stillede en uden for staaende Skaber, der mere eller mindre 

 arbejder paa menneskelig Vis *). Gassendi kan næppe 

 regnes til noget af dem. Efter i Forveien at have aner- 

 kjendt Gud som den første store Aarsag, lader han 

 umiddelbart derpaa denne Forestilling falde, anvender 



*) Boyles Model af Universet var Strasborgeruret med en uden 

 for staaende Kunstner. Goethe derimod sang: 



»Ihm ziemt's die Welt im Innern zu bewegen, 

 Natur in sich, sicli in Natur zu liegen.« 



Den samme Antipati mod Urmagerforestillingen træder tydelig 

 frem hos Carlyle. 



