268 



teori« naar ind til Sagens Kjærne. En Telegrafist har 

 sine »Instrumenter«, ved hvilke han træder i Forbindelse 

 med Omverdenen; vore Legemer besidde et Nervesystem, 

 der udretter det samme mellem Iagttagelsesevnerne og 

 Tingene uden for os. Skær Telegrafistens Traade over, 

 bryd hans Batteri itu, demagnetisér hans Magnetnaal : 

 derved vil De ganske vist afbryde hans Forbindelse med 

 Omverdenen, men eftersom hans Redskaber ere virke- 

 lige Instrumenter , vil deres Ødelæggelse ikke berøre 

 Manden selv, der bruger dem. Telegrafisten bliver ved 

 at leve, og han véd, at han lever. Hvad er det nu, 

 maa jeg spørge, der i den menneskelige Bygning svarer 

 til denne Telegrafistens bevidste Overleven, naar Hjærne- 

 batteriet er saaledes i Uorden, at der fremkaldes Ufølsomhed, 

 eller naar det er aldeles ødelagt?« 



»Ogsaa en anden Betragtning, som De maaske 

 anser for ubetydelig, øver et vist Tryk paa mig. Hjærnen 

 kan forandre sig fra Sundhed til Sygdom, og gjennem en 

 saadan Forandring kan den mest exemplariske Mand 

 forvandles til en Svirebroder eller Morder. Min ædle og 

 højtagtede Lærer fornam, som De véd, Forbud paa en 

 Brynde, der var indbragt i hans Hjærne ved en Elskovs- 

 drik, hans skinsyge Kone havde indgivet ham, og hellere 

 end at udsætte sig endog blot for den Mulighed at give 

 efter for disse lave Tilskyndelser dræbte han sig selv. 

 Hvor kunde Lucretius's Haand saaledes have vendt sig 

 mod ham selv, naar den virkelige Lucretius endnu var den 

 samme som før? Kan Hjærnen virke paa denne sygelige 

 Maade uden den udødelige Fornufts Mellemkomst, eller 

 kan den ikke? Hvis den kan, saa er den en Drivkraft, 

 der kun behøver en sundhedsmæssig Regulering for 



