269 



avtomatisk at virke fornuftig, og der er da, synes det, 

 aldeles ingen Trang til Deres udødelige Fornuft. Hvis 

 den ikke kan, saa maa denne udødelige Fornuft paa Grund 

 af sin ulykkelige Brug af et forkvaklet Redskab selv 

 bære Ansvaret for enhver tænkelig Galskab ogForbrydelse. — 

 Med Deres Tilladelse maa jeg sige, at jeg tror, at de 

 mest betænkelige Følger ville udspringe af Deres An- 

 skuelse om Legemet. At betragte Hjærnen paa samme 

 Maade som en Stok eller et Brilleglas, at lukke Øjnene 

 for al dens Hemmelighedsfuldhed, for det fuldkomne 

 Vexelforhold, der hersker mellem dens Tilstand og vor 

 Bevidsthed, for den Kjendsgjerning, at et ubetydeligt 

 Maal for meget eller for lidt af Blod i den frembringer 

 netop den Besvimelse, De nævner, og at med Hensyn 

 til den vore Spiser og Drikke, vor Luft og Legemsbevægelse 

 have den allerstørste Værdi og Betydning — at forglemme 

 alt dette, aabner i mine Tanker Døren for utallige Vild- 

 farelser i vor Levevis og kan mulig i nogle Tilfælde 

 foranledige og nære netop den Sygdom og paafølgende 

 aandelige Ruin, som en fornuftigere Opfattelse af hint 

 hemmelighedsfulde Organ vilde have forebygget.« 



Jeg kan forestille mig, at Biskoppen bliver tanke- 

 fuld ved at høre dette Ræsonnement. Han var ikke en 

 Mand, der vilde tillade Vrede at blande sig i Overvejelser 

 af denne Art. Efter tilbørlig at have betænkt sig og 

 efter at have styrket sig ved hin redelige Betragtning 

 af Kjendsgjerningerne, der var hans Sædvane, og som 

 indbefatter Ønsket om at give endog Modargumenter 

 den dem tilkommende Vægt, vil han, formoder jeg, ud- 

 trykke sig saaledes : »De vil erindre, at jeg i »Analogy 

 of Religion«, som De har omtalt saa venlig, ikke gav 



