271 



alle de andre Atomer, der ere døde som Skydehagl, og 

 hvoraf Hjærnen er dannet; forestil Dem disse Atomer 

 adskilte og uden Sansning, iagttag dem, medens de løbe 

 sammen og indgaa alle tænkelige Forbindelser. Dette, 

 som er en ren mekanisk Proces, kan ses i Aanden. Men 

 kan De se eller drømme eller paa nogen Maade forestille 

 Dem, hvorledes der ud af denne mekaniske Akt og af 

 disse hver for sig døde Atomer kan opstaa Sansning, 

 Tanke og Følelse? De taler om Vanskeligheden ved at 

 danne sig noget aandeligt Billede efter min Lære; er 

 den mindre efter Deres? Jeg er ikke aldeles blottet for 

 den Forestillingsevne, hvorom De taler. Jeg kan følge 

 et Støvgran af Moskus, indtil det naar Lugtenerven, jeg 

 kan følge Lydbølgerne, indtil deres Bæven naar Vandet 

 i Labyrinten og sætter Otolitterne og Cortis Fibre i 

 Bevægelse; jeg kan ogsaa gjøre mig Æterbølgerne synlige, 

 i det de krydse Øjet og træffe Nethinden. Ja, hvad der 

 er mere, jeg er i Stand til at følge den Bevægelse, der 

 saaledes er meddelt et Yderpunkt af Legemet, op til 

 Centralorganet og i Tanken se selve Hjærnemolekulerne 

 satte i Skjælven. Min Forstand staar ikke stille lige 

 over for disse fysiske Processer. Men hvad der bringer 

 den til at staa stille, hvad jeg finder utænkeligt, over- 

 skridende enhver Evne, jeg besidder — og efter min 

 ringe Mening enhver Evne, De besidder — det er den 

 Forestilling, at De af disse fysiske Bævninger kan ud- 

 drage noget, der er saa yderlig uforeneligt med dem som 

 Sansning, Tanke og Følelse. De kan sige eller mene, 

 at denne Bevidsthedens Opstaaen af Atomernes Sammen- 

 stød ikke er mere uforstaaelig end Lysglimtets Opstaaen 

 af Iltens og Brintens Forening. Men netop dette tillader 



