275 



Maade, og Videnskaben maatte nødvendigvis gaa i Stykker, 

 naar den tørnede sammen med denne Avtoritet. Og 

 ligesom Tidslens Frø frembringer en Tidsel og intet andet, 

 saaledes udstrø disse Oppositionsmænd deres Sæd overalt 

 og forplante deres Art gjennem nye Spirer, der ere rede 

 til atter at spille deres aandelige Fædres Rolle, til at 

 vise den samme Hadskhed, den samme Uvidenhed, — der 

 for en Tid kunne have det samme Held i deres Be- 

 stræbelser, men til Slutningen ville lide det samme uund- 

 gaaelige Nederlag. Sikkert maa der til sidst komme en 

 Tid, hvor Menneskenaturen i sin Helhed — hvis be- 

 rettigede Krav det skal indrømmes, at Videnskaben ikke 

 alene kan fyldestgjøre — vil finde Fortolkere og Frem- 

 stillere af en anden Art end hine ubesindige og ukyndige 

 Personer, der hidtil have været saa rede til at kaste sig 

 mod enhver ny videnskabelig Opdagelse af Frygt for, at 

 den skulde bringe det i Fare, som de behage at anse 

 som deres. 



Efter at Opdagelsens Aare en Gang var aabnet, 

 forøgedes disse forstenede Former, i hvilke Livet fordum 

 var virksomt, til store Masser og fordrede en Inddeling. 

 Det blev snart erkjendt som en almindelig Kjendsgjerning, 

 at kun de simpleste Livsformer ligge dybest nede, og at 

 efterhaanden som vi klatre højere op blandt de over 

 hinanden dyngede Lag, træffe vi fuldkomnere Former. 

 Forandringen fra Form til Form viste sig dog ikke 

 sammenhængende, men fandt Sted gjennem Trin, hvoraf 

 nogle vare smaa, andre store. »En Gjennemskæring af 

 et Hundrede Fods Dybde,« siger Huxley, »vil i for- 

 skjellig Højde fremvise en halv Snes forskjellige Ammonit- 

 Arter, af hvilke ingen gaar ud over sit særegne Kalk- 



18* 



