281 



bringe en Hugstjært, før han havde set en Due, hvis 

 Hale havde faaet en lidt usædvanlig Udvikling, eller for- 

 søge at frembringe en Kropdue, før han havde set en 

 Due med en usædvanlig stor Kro.« Naturen giver saa- 

 ledes Vinket, Mennesket handler derefter, og ved Ned- 

 arvningens Lov forøges Afvigelsen. 



Efter saaledes af utvivlsomme Kjendsgjerninger at 

 have forvisset sig -om, at Bygningsformen hos et Dyr 

 eller en Plante (thi nøjagtig den samme Behandling 

 finder Anvendelse paa Planter) er til en vis Grad pla- 

 stisk, gaar han fra Afændring under Menneskets Røgt 

 over til Afændring under Naturens. Hidtil have vi kun 

 haft med den Opsummering af smaa Forandringer at 

 gjøre, der foregaar ved Menneskets bevidste Kaaring. 

 Kan ogsaa Naturen saaledes vælge? Darwins Svar 

 er: »Ja, ganske vist.« Det Antal af levende Væsener, 

 der frembringes, overgaar langt det Antal, der kan er- 

 næres; deraf følger, at der i en eller anden Periode af 

 deres Liv maa finde en Kamp for Tilværelsen Sted, og 

 hvad er saa det ufejlbarlige Resultat? Hvis det ene Ex- 

 emplar var en fuldkommen Gjenpart af det andet i Hen- 

 seende til Styrke, Duelighed og Behændighed, vilde de 

 ydre Omstændigheder være afgjørende; men dette er ikke 

 Tilfældet. Variabiliteten tilbyder sig for Naturen ligesom 

 i det tidligere Exempel for Mennesket, og de Afarter, 

 der ere mindst skikkede til at kæmpe med Omgivelserne, 

 ville ufejlbarlig give Plads for dem, der ere det mere. 

 Eller for at bruge et gammelt Ord: den svageste gaar 

 bag af Dansen. Men det sejrende Parti yngler igjen til 

 Overmaal og lader sit Afkom arve de Egenskaber, der 

 sikrede det Livsopholdet, men i forskjellig Grad. Kam- 



