285 



dens mere kunstneriske over til den almindelige Honning- 

 bi med dens forbavsende Bygningskunst. Bierne stille 

 sig i lige store Afstande fra hinanden paa Voxet og be- 

 skrive og udhule derefter lige store Kredse omkring 

 valgte Punkter. De deraf fremkommende Kugler skære 

 hinanden, og Skæringsfladerne bygges op af tynde Plader. 

 Paa denne Maade dannes sexsidede Celler. — Denne 

 Maade at behandle slige Spørgsmaal paa er, som jeg før 

 bemærkede , netop Darwins sædvanlige Fremgangs- 

 maade. Han trækker sig stadig fra det mere fuld- 

 komne og indviklede tilbage til det mindre fuldkomne og 

 simplere; han fører Dem med sig gjennem Fuldkommen- 

 gj øreisens Trin, lægger den ene uendelig lille Forandring 

 til den anden og besejrer paa denne Maade gradvis 

 Deres Ulyst til at indrømme, at det herlige Toppunkt af 

 det hele kunde være Følgen af »naturlig Kaaring«. 



Darwin sniger sig ikke bort fra nogen Vanskelig- 

 hed, og efter den Fuldstændighed, hvormed Æmnet var 

 gjennemtrængt af hans egen Tanke, maatte han bedre 

 end sine Kritikere kjende sin Teoris svage saa vel som 

 stærke Sider. Dette vilde naturligvis kun have liden 

 Betydning, hvis hans Formaal var en midlertidig dialek- 

 tisk Sejr i Stedet for Grundfæsteisen af en Sandhed, 

 der, som han mener, vil vare evig. Men han gjør sig 

 ingen Umage for at skjule det svage Punkt, han er bleven 

 var; tvært imod, han gjør sig al Umage for at sætte det 

 i det stærkeste Lys. Hans uhyre Hjælpekilder sætte 

 ham i Stand til at bekæmpe Indvendinger, som han selv 

 eller andre have fremsat, saaledes, at Læseren til sidst 

 faar Indtrykket af, at de ere, om ikke fuldstændig be- 

 sejrede, saa dog til visse ikke af nogen afgjort farlig Be- 



