290 



ningsrække. Der er to strax fremtrædende Faktorer, der 

 her maa tages i Betragtning : Skabningen og det Medi- 

 um, hvori den lever, eller, som det ofte udtrykkes : Or- 

 ganismen og dens Omgivelser. Spencers Grundprincip 

 er, at mellem disse to Faktorer finder en uophørlig 

 Vexelvirkning Sted. Organismen paavirkes af Omgivel- 

 serne og tillempes for at tilfredsstille Omgivelsernes 

 Fordringer. Livet definerer han som »en fortsat Afpas- 

 ning at indre Forhold efter ydre.« 



I de laveste Organismer finde vi en Slags Følesans 

 udbredt over hele Legemet; derpaa blive gjennem Ind- 

 tryk uden fra og deres tilsvarende Afpasninger visse Dele 

 af Overfladen mere modtagelige for Pirringer end andre; 

 Sanserne begynde at komme frem, men Grundlaget for 

 dem alle er hin simple Følesans, som den vise Demo- 

 krit for 2300 Aar siden erkjendte for deres fælles Op- 

 hav. Virkningen af Lyset synes i Begyndelsen kun at 

 være en Forstyrrelse af de kemiske Processer i den dy- 

 riske Organisme, en lignende som den, der foregaar i 

 Planternes Blade. Efterhaanden lokaliseres Virkningen 

 i nogle Farvestofceller, der ere mere følsomme for Lyset 

 end det omgivende Væv: Øjet begynder nu at danne 

 sig. I Førstningen er det kun i Stand til at angive den 

 Forskjel mellem Lys og Skygge, der frembringes af Le- 

 gemer lige i Nærheden. Da Afbrydelsen af Lyset næsten 

 i alle Tilfælde efterfølges af Berøringen med det i nær- 

 meste Nærhed værende mørke Legeme, bliver Synet 1 

 denne Tilstand en Slags »forudanende Følelse.« Til- 

 pasningen fortsættes; en let Udbulning af Overhuden 

 over Farvestofkornene kommer til: En Linse begynder 

 at danne sig og naar under Paavirkningen af uendelige 



