294 



naar det forlader Kanonens Munding, saaledes kan den 

 lavere Race i Barndommen maaske overgaa den højere; 

 men den højere indhenter til sidst den lavere og naar et 

 flærnere Maal. Hos Individet finde vi ikke altid Ung- 

 dommens tidlige Modenhed fortsat som aandelig Kraft i 

 Manddommen, medens paa den anden Side Sløvheden i 

 Drengealderen undertiden danner en slaaende Modsætning 

 til Aandskraften i de følgende Aar. Newton var som 

 Dreng svagelig og røbede intet særligt Nemme i Skolen, 

 men i sit attende Aar gik han til Cambridge og for- 

 bavsede snart Lærerne ved sin Evne til at behandle 

 geometriske Opgaver. I hans stille Drengealder udvik- 

 lede hans Hjærne sig til at blive Organet for de Aands- 

 kræfter, som han senere gav Prøver paa. 



Ved Myriader af Slag — for at bruge et lukretsisk 

 Udtryk — blive den ydre Verdens Billeder og Overskrift 

 indprægede i Organismen som Bevidsthedstilstande, og 

 Prægets Dybde afhænger af Slagenes Antal. Naar to 

 eller flere Fænomener uforanderlig forekomme sammen, 

 indpræges de til samme Dybde eller i samme Ophøjning 

 og blive uopløselig forbundne. Og her staa vi paa 

 Tærskelen til et stort Spørgsmaal. Da Kant saa, at 

 han paa ingen Maade kunde befri sig for Bevidstheden 

 om Rum og Tid, antog han dem for nødvendige »Tanke- 

 former«, de Støbeformer, i hvilke vore Anskuelser hældes, 

 og som kun tilhøre os selv, ikke have objektiv Tilværelse. 

 Med uventet Kraft og Held anvender Spencer den af 

 ham opstillede Teori om arvelig Erfaring paa dette 

 Spørgsmaal. »Hvis der gives visse ydre Forhold, der 

 erfares af alle Organismer i ethvert Øjeblik af deres 

 vaagne Liv — Forhold, der ere absolut vedvarende og 



