299 



der frembringer alle Ting som Frugter af sit eget Skjød?« 

 De her rejste Spørgsmaal ere uundgaaelige. De nærme 

 sig os med tiltagende Hurtighed, og det er ikke en lige- 

 gyldig Sag, om de fremstilles med Ærbødighed eller 

 ikke. Naar jeg afkaster enhver Maskering, saa er den 

 Tilstaaelse, jeg føler mig forpligtet til at aflægge for 

 Dem, den, at jeg lader mit Syn gaa tilbage ud over 

 Experimentalbevisernes Grænse, og i Materien, som vi i 

 vor Uvidenhed og til Trods for vor foregivne Ærbødighed 

 for dens Skaber hidtil have overøst med Haan, ser For- 

 jættelsen om og Kraften til enhver Form og Art af Liv. 

 Den her forkyndte »Materialisme« er maaske allige- 

 vel forskjellig fra, hvad De tænker Dem, og jeg beder 

 Dem derfor velvilligst have Taalmodighed med mig indtil 

 Enden. »Spørgsmaalet om en Yderverden,« siger J. S. 

 Mill, »er Metafysikkens store Kampplads.« Han redu- 

 cerer selv de ydre Fænomener til »Sansningsmuligheder.« 

 Kant gjorde, som vi have set, Rum og Tid til »Former« 

 for vore egne Anskuelser. Fichte beviste først med 

 sin Forstands ubønhørlige Logik, at han selv var et blot 

 Led i den evige Aarsagskjæde, der gjør sig saa strængt 

 gjældende i Naturen, og brød derpaa med Vold denne 

 Kjæde ved at gjøre Naturen og alt, hvad den indbe- 

 fatter, til et Spejlbillede af sin egen Aand. Og det er 

 paa ingen Maade let at bekæmpe slige Forestillinger; 

 thi naar jeg siger, at jeg ser Dem, og at jeg ikke har 

 den Qærneste Tvivl derom, saa er Svaret, at hvad jeg i 

 Virkeligheden er mig bevidst, er en Paavirkning, der 

 øves paa min Nethinde. Og hvis jeg gjør gjældende, at 

 jeg kan godtgjøre, at jeg virkelig ser Dem ved at berøre 

 Dem, saa vil Modbemærkningen blive, at jeg atter overskrider 



