308 



Men Hovedsagen er, at hvad enten de ere fejlagtige eller 

 ej, fordre vi Frihed til at drøfte dem. Den Grund, som 

 de omfatte, er videnskabelig Grund, og den Ret, vi 

 fordre, er en, der er hævdet gjennem Nød og Trængsel, 

 der paaførtes og udholdtes i mørkere Tider end vore, 

 men som havde de udødelige Sejre til Følge, som Viden- 

 skaben har vundet for Menneskeslægten. Jeg vilde ligeledes 

 gjærne gjøre Dem bekjendt med det ustandselige Frem- 

 skridt, som Menneskets Forstand gjør paa Kundskabens 

 Vej, og med de ueftergivelige Fordringer, som den følende 

 Side af hans Væsen stadig fremsætter, og som Forstanden 

 aldrig kan tilfredsstille. Verden indbefatter ikke alene 

 en Newton, men ogsaa en Shakspeare — ikke alene 

 en Boyle, men ogsaa en Rafael — ikke alene en 

 Kant, men ogsaa en Beethoven — ikke alene en 

 Darwin, men ogsaa en Carlyle. Ikke i hver enkelt 

 af disse, men i dem alle tilsammen er den menneskelige 

 Natur fuldstændig. De ere ikke Modsætninger, men ud- 

 fylde hinanden — de udelukke ikke hinanden, men kunne 

 forenes. Og hvis Menneskeaanden, endnu utilfredsstillet, 

 med en Pilegrims Længsel efter sit fjærne Hjem vil 

 vende sig til det Mysterium, af hvilket den er udgaaet, 

 og søge at forme det saaledes, at det bringer Tanke og 

 Tro til Enhed: saa længe som dette gjøres, ikke blot 

 uden Intoleranse eller Skinhellighed af nogen Art, men 

 med den oplyste Erkj endelse, at en endelig Bestemthed 

 i Forestillingen er uopnaaelig, og at hver efterfølgende 

 Tidsalder maa have Frihed til at forme Mysteriet i Over- 

 ensstemmelse med sin egen Trang — saa længe vilde 

 jeg i Modsætning til Materialismens Indskrænkninger 



