317 



beregne, hvor man skal anvende Midlet for at dræbe 

 Insektet eller Svampen; Stokkens Sygdom er desuden 

 kun torbigaaende: Afgrøden kan slaa fejl et Par Aar, og 

 den kan dog komme sig igjen. Den nye Sygdomskilde 

 er derimod skjult dybt underjorden, paa Rødderne; man 

 kan kun ramme den tilnærmelsesvis, halvt i Blinde, efter 

 et Skjøn, uden at kunne svare for, at Midlet kan naa 

 alle Rødderne, der ofte forgrene sig meget dybt eller 

 vidt omkring, trænge ind i Stenenes Revner, o. s. v.; 

 og Vinstokken, der er angreben i sine vigtigste Ernærings- 

 redskaber, gaar ud efter faa Aars Forløb. Sæt ogsaa, 

 at Sygdommens Kilde dermed er standset, ville de nye 

 Vinstokke, som plantes i de udgaaedes Sted, dog ikke 

 give fuldt Udbytte før efter en halv Snes Aars Forløb. 

 Den har allerede ødelagt Tusender »Hektarer« af Vinland, 

 og den vil kunne ødelægge hele Frankrigs Vinavl, hvis 

 det ikke lykkes at sætte en Stopper for den. 



Overalt, hvor denne ødelæggende Sygdom er iagt- 

 taget, finder man paa Vinstokkens Rødder et lille In- 

 sekt, som først forlader dem, naar de ikke længere ere i 

 Stand til at ernære dets hungrige Generationer, som saa gaa 

 over paa de i Nærheden staaende Stokke, der ere i kraf- 

 tig Væxt og formaa at yde dem i rigelig Mængde den 

 Næringssaft, som de behøve. Dens Optræden i Frankrig 

 kan føres tilbage til to Udgangspunkter, det første i 

 Depart. Gård i Nærheden afTarascon og Avignon, i 1863, 

 hvorfra den snart bredte sig til de omliggende Departe- 

 menter Vaucluse, Var, Drome, Rhone - Mundingerne, 

 Herault, Ardéche og Rhone. I 1872 var den allerede 

 udbredt over en stor Trekant i Sydfrankrig, fra Vaucluse 

 til Marseille og fra Aix til Montpellier, og værre er det 



