332 



hvide, senere mere klare, lidt dunkle mod Enderne, med 

 Regnbueglans og brune Aarer. Det er livlige Dyr og 

 gode Flyvere, der suge Safterne af de unge Blade og 

 Knopperne uden dog paa denne Maade at gjøre Vin- 

 stokkene kjendelig Skade. De vise sig i størst Mængde 

 i Avgust og September, men ville kunne træffes allerede 

 fra Begyndelsen af Juli og til Løvfaldet. At de kunne 

 flyve et Stykke bort og bortføres endnu længere af 

 Vinden (to, halvtredje Mil hedder det) forstaar sig af 

 sig selv, og det er upaatvivlelig især paa denne Maade, 

 at Sygdommen spreder sig fra Sted til Sted, og at der 

 dannes nye angrebne Pletter, nye Udgangspunkter eller 

 Brændpunkter for Soten. Var Arten indskrænket til de 

 vingeløse Individer, vilde den kun langsomt kunne udbrede 

 sig, og ikke længere, end til den stødte paa et ikke altfor 

 smalt, udyrket eller ikke af Vinavl optaget Bælte, og det 

 vilde derfor være forholdsvis let at faa Bugt med den*). 

 Dog maa det ikke overses, at foruden gjennem Jorden, 

 fra Rod til Rod, vandre de vingeløse Rodlus ogsaa 

 oven paa Jorden, hen ad dennes Overflade, for at komme 

 fra en syg Plante til en sund. Paa varme Sommerdage 

 kan man, naar man lægger sig ned, ligefrem iagttage 

 denne massevise Vandring af de vingeløse Phylloxerer, 

 blandede i xAvgust Maaned med vingede Individer. Lange 



paa en mere skinnende gul (mindre grøngul) Farve og en noget 

 anden Legemsform. De ere ogsaa livligere, og deres Øjne blive 

 med Alderen snarere mere end mindre sammensatte, 

 *) Man har lagt Mærke til, at hvor, som i Charente, Vinstokken 

 plantes i Rækker med temmelig stor indbyrdes Afstand og med 

 andre Planter imellem, udbreder Sygdommen sig let langs hen ad 

 Rækken, men springer vanskelig fra den ene Vinallé over til 

 den næste. 



