335 



at disse Æg ere overvintrende eller saakaldte »Vinter- 

 æg«. Derimod kan der ikke være Tvivl om, at Larven, 

 naar den er udklækket af dette Æg, (for saa vidt som 

 den ikke undtagelsesvis grundlægger et overjordisk 

 galledannende Kuld) kryber ned ad Vinstokken og ned i 

 Jorden og der, naar den er bleven udvoxen, grundlægger 

 et nyt Udgangspunkt for Ødelæggelsen ved som »Amme« 

 at lægge sit sædvanlige Antal Æg og derved Grunden 

 til et helt nyt Kredsløb af Generationer som det allerede 

 beskrevne, — Om Vintren, saa snart Kulden stiger til 

 -r- 10^ R., forsvinde »Ammerne«, ligesom de vingede 

 Generationer ere forsvundne for længe siden; kun de 

 unge Larver holde ud endnu, skjulte i Rodbarkens 

 Revner, flade, rynkede, brune, saa at det næsten ikke 

 er muligt at opdage dem. De sidde nu i Dvale uden at 

 tage Føde til sig, men bringer man dem i Varmen, ser 

 man dem dog røre sig; om Foraaret — fra midt i April 

 til midt i Maj efter Stedets Beliggenhed — begynde de 

 atter at suge, svulme som Følge deraf op og skifte nu 

 Hud, førend de give sig til at lægge Æg. Nu er det 

 rette Tidspunkt, inden Æggene ere lagte, og medens Huden 

 endnu er tynd og blød, til at søge at komme dem til Livs 

 og forgifte dem deres Tilværelse ved Anvendelsen af de 

 forskjellige Ødelæggelsesmidler, som man har udtænkt 

 imod dem. — Førend vi gaa over dertil, have vi dog 

 endnu et Par Ord at sige om den anden Form, hvorunder 

 Phylloæera vastatrix kan træde op. 



Bladlus-Formen ^i Phijlloxera kjendes bedst fra 

 Amerika. I Følge Riley vise de første Galler sig om 



Iagttagelse af Gerståcker synes at tyde paa, at der ogsaa om 

 Efteraaret gives underjordiske Nymfer, der lægge Æg. Vinlusens 

 Livshistorie er saaledes endnu ikke fuldstændig udfcrsket; der 

 staar endnu dunkle Punkter tilbage. 



