338 



rindelig franske Afarter. Vitis vulpina (udmærket ved 

 seje og bitre Rødder) angribes hverken af den ene 

 eller den anden Form af Druelusen. V. vinifera (den 

 almindelige Vin) er af alle dyrkede Arter mest udsat for 

 at lide af begge Formers Angreb; V. riparia er mindst 

 udsat for Bladlus-Formen, V. æstivalis mindst for Rodlus- 

 Formen. De Afarter af F. vinifera, som have en kraftig 

 og hurtig Væxt, lide selvfølgelig mindst af denne sidste, 

 de, der voxe langsomt og have finere Rødder, mest. 



Vel véd man ikke, om Phylloxererne, alt som 

 Kulden stiger (indtil den naar den Højde, hvorved de 

 falde i Dvale), krybe dybere og dybere ned i Jorden, 

 men der er dog ingen Sandsynlighed for, at Vinter- 

 kulden vil forhindre deres Udbredelse til de nordlige 

 Vinegne i Frankrig, om den end kan forhale den. De 

 strænge Vintre 1870 og 72 have i alt Fald ikke dræbt 

 dem i de sydlige. Heiler ikke tør man haabe paa Hjælp 

 af Fuglene eller Snyltehvepsene, til hvilke man 

 ellers sætter sin Lid i lignende Tilfælde. Fuglene ville 

 næppe ænse disse Smaaskabninger, som selv Edderkop- 

 perne synes at vrage, naar de fanges i deres Næt. 

 »Bladlusløverne« (Florflue-Larverne) ere for faatilat 

 udrette noget, og de Mider, som man har iagttaget paa 

 de angrebne Rødder, især paa de aldeles raadne paa de 

 udgaaede Buske, komme rimeligvis kun der for de for- 

 dærvede Vædskers Skyld*). 



Af de utallige Midler, som man har udtænkt for at 

 bekæmpe denne Landeplage, skulle vi kun omtale dem, 

 som der er Grund til at antage for de virksomste. 



*) Planchon har fra Amerika hjembragt en Mide, der forfølger og 

 ødelægger Misdæderen dybt ned i Jorden, og venter sig gode 

 Resultater af dens Akklimatisation. 



