359 



særlig virksomme. Ogsaa Mavens Kjertier afsondre 

 først Pepsin, naar de have absorberet visse Stoffer. Den 

 udskilte Saft har nu den mærkelige Egenskab fuldstæn- 

 dig at opløse Æggehvide, Kjød, Fibrin, Brusk og lignende, 

 og af de fangne Dyr blive derfor kun de kitiniserede 

 haarde Dele (Lemmer, Kjæber o. s. v.) tilbage. Men 

 raat Kjød, selv i smaa Portioner, og store" Masser Ægge- 

 hvide synes dog let at fremkalde Indigestion og Over- 

 mættelse. Mest paafaldende er det, at et saa sejt Stof 

 som Brusk bliver fordøjet. At fosforsur Kalk, Ben, 

 Dentin, ja selv Emaille opløses, er mærkeligt nok, men 

 forklares dog let af, at Syren afsondres længere under 

 Forhold, hvor disse Dele ere med, end ellers. »Det var 

 interessant at se, siger Darwin, at saa længe Syren an- 

 vendtes paa at opløse den fosforsure Kalk, fandt ingen 

 ægte Fordøjelse Sted, men saa snart Benet var fuldstæn- 

 dig befriet for sin Kalk, blev det fibrøse Grundlag an- 

 grebet og opløst med største Lethed.« Tolv Stoffer, som 

 nærmere opregnes , blev paa selv samme Maade fuld- 

 stændig opløste af Drosera-Blsiået og af de højere Dyrs 

 Mavesaft; andre, som ikke fordøjes af Dyremaven, op- 

 løses lige saa lidt af Z)ro5e/'a-Kjertlerne. 



Mærkværdige ere alle disse Overensstemmelser med 

 Fordøjelsen hos Dyrene; man kan jo ikke andet end 

 komme til den Overbevisning, at Drosera virkelig tager 

 dyrisk Føde til sig, noget der ogsaa vilde stemme med, 

 at den næsten ingen Rødder har. Den fortærer for øvrigt 

 maaske ikke alene dyrisk, men ogsaa vegetabilsk Føde, 

 thi det kan ikke fejle, at Blomsterstøv, Frø og Blade af 

 Planter, f. Ex. af Tranebær og Lyng, der jo ofte voxe i 

 Selskab med Soldug, let føres hen paa Bladene, og disse 

 Dele ville alle angribes af Kjertelslimen. At Kjertierne 



