360 



ogsaa formaa at optage Stof i sig ved Gj en nemsivning 

 gjennem Cellevæggene, lige saa vel som de formaa at udskille 

 Vædske, fremgaar af, at de hurtig forandre Farve, naar 

 man berører dem med en Draabe kulsur Ammoniak, samt 

 af at de holde sig længere krummede over de Dele, der inde- 

 holde Kvælstof, end over dem, hvori dette ikke findes. 



Hvad der nu nødvendigvis maa bestyrke den An- 

 skuelse, at Soldug virkelig nærer sig af de fangne kvælstof- 

 holdige Dele, er, at der er en Mængde Træk fælles for den og 

 alle de som »Insektædere« i det følgende anførte Planter, 

 samtidig med at det mere uvæsentlige, nemlig Maaden, 

 hvorpaa de fange Byttet, varieres paa forskjellig Vis. 



Hvad der gjælder for Drosera rotundifolia gjælder 

 nemlig i alt væsentligt ikke blot for andre Soldug- 

 Arter, men ogsaa for alle Planter af denne Familie, saa 

 vidt de ere godt kj endte. Meget ejendommelig er af disse 

 den berømte »Fluefanger« (Dionæa muscipula), der kun 

 voxer vildt i Nord-Karolinas Sumpe. Bladene sidde og- 

 saa her samlede ved Jorden, men ere anderledes ind- 

 rettede end hos Soldug. Efter en vingeformet udbredt Stilk 

 følger en stærk Indsnøring og saa en lille næsten kreds- 

 rund Plade , der ved en kraftig Midtribbe er delt i to 

 Halvdele; disse danne, naar Bladet er mest aabent, 

 omtrent en ret Vinkel med hinanden. Langs Bladranden 

 sidder en Række stive, spidse Børster, og paa hver af 

 Bladets Halvdele er der tre i en Trekant stillede smaa 

 Børster. Bladet har saaledes en vis Lighed med en 

 Rottefælde, og denne Lighed bliver endnu mere slaaende, 

 naar vi se, hvorledes det arbejder. Der er intet andet 

 pirreligt end de sex smaa Børster, men de ere det ogsaa 

 i en saadan Grad og forplante Pirringen saa raskt videre, 

 at naar man let berører en af dem, eller naar f. Ex. en 



