371 



tæt op til Kjæben, at en Smaakrebs en Gang havde 

 faaet sit Følehorn i Klemme og derved blev holdt fast 

 en hel Dag. Dyrene maa altsaa tvinge sig igjennem, 

 naar de lukke Døren op, men nogen synderlig stor Kraft 

 synes ikke nødvendig dertil, der mærkes i alt Fald ingen 

 Modstand, naar man stikker en fin Børste ind og aabner 

 Klappen; ere de først komne inden for, komme de ikke 

 ud, med mindre de, hvadCohn saa en Myggelarve gjøre, 

 æde sig gjennem Blærens Væg. Hvad der lokker Dyrene 

 ind er ukjendt; maaske er det rigtigt, hvad C ohn formoder, 

 at Haar, der sidde i Munden, afsondre en Lokkemad, 

 maaske søge saadanne Smaadyr gjærne ind i Huler for 

 at finde Ly. Fru Tre at i New Jersey har ofte iagttaget 

 Dyrenes Færden om Blæren. nCypiis« (en Smaakrebs), 

 skriver hun, »var meget forsigtig, men blev dog ofte fan- 

 gen; naar den var kommen til Blærens Mund, betænkte 

 den sig undertiden og løb sin Vej ; undertiden kom den 

 tæt op til og dristede sig endog et Stykke paa Vej ind 

 i Munden, men trak sig saa hurtig tilbage, som om den 

 var bange.« 



Blærens indre Overflade bærer mange firgrenede 

 Stjærnehaar ganske lig dem, vi fandt hos den i Systemet 

 saa fjærnt staaende Aldrovanda, og hos denne virke de 

 i Følge Darwin blot ved at opsuge forraadnende Dele, 

 medens de ikke skulle afsondre nogen digestiv Vædske. 

 Stykker af Kjød, Æggehvide, Brusk o. 1. blev ikke 

 angrebne som ellers, de skarpe Kanter ikke afrundede osv. 

 Der finder altsaa næppe nogen Bearbejdelse af Byttet 

 Sted, og det er derved let forstaaeligt , at man kan se 

 de fangne Dyr tumle sig i deres Fængsel i mange Dage; 

 det er først, naar de gaa i Forraadnelse , hvad maaske 

 fremskyndes paa en eller anden Maade, at de opløste 



