374 



til de Blomster, hvor de søge Honning; Krukkens Mun- 

 ding og Laag er nemlig ofte livlig farvet og udsveder 

 en fristende Honning. Der er kun én Art, siger Hooker, 

 hvor Laaget ingen Honning udsveder, men hos den er 

 det ogsaa bøjet vandret tilbage fra den forræderske Mun- 

 ding. Ere Dyrene lokkede til Krukkens Munding og 

 færdes der, gjælder det for Planten om at bemægtige sig 

 dem; til den Ende er Krukkens indre Flade bygget paa 

 ejendommelig Vis. Efter den »tillokkende« Flade øverst om 

 Mundingen følger en »Glidebane«, en mat blaagraa Flade 

 beklædt med en glat, glasagtig Hinde og indrettet til 

 intet Fodfæste at give, saa at et Insekt, der kommer hen 

 paa den, vil falde dybere ned og ned i Krukkens nedre 

 Del, der er fyldt med Vædske. I denne Del er Overfladen 

 nemlig meget rig paa Kjertier; hos én Art fandt Hooker 

 endog 3000 paa en Kvadrattomme, og disse afsondre 

 den syrlige Vædske, der til enhver Tid findes i Krukken, 

 selv før den aabner sig. Hvad der nu er overraskende 

 er det, at vi her træffe en Saft, som er sur eller dog 

 bliver sur, naar Fluer o. 1. komme i den, og som har 

 Egenskaber, der ganske ere de samme som Drosera^ens, 

 Dionæaens og andres Slim, thi Stykker af Kjød, Brusk osv. 

 blive i Løbet af 24 Timer angrebne paa samme Maade 

 som hos disse; de skarpe Kanter ædes bort, Stykker paa 

 flere Grans Vægt forsvinde fuldstændig i Løbet af 2 — 3 

 Dage, og Hooker har to Gange set, at Saftmængden i 

 Krukken forøgedes, naar han lagde dyriske Dele derned; 

 Afsondringen tog altsaa til ligesom hos Drosera, Dioncea 

 osv. , medens uorganiske Dele ikke fremkaldte nogen 

 Forandring. Han har ogsaa set, at Vædsken mister sin 

 fordøjende Kraft, naar den tages ud af Kanden, hvilket 

 maaske kunde tyde paa, at der ogsaa her afsondres en 



