380 



at stemme mærkværdig nøje*). Fremhæves kan endnu 

 et Par fælles Træk, af hvilket det ene maaske har min- 

 dre Betydning, det nemlig, at af de paa Landet voxende 

 »Insektædere« findes de fleste (Drosera, Dionæa, Sarra- 

 cenia, Pinguicula, flere Ge/i/e^ea'er) i Moser, mellem Tørvemos 

 og paa lignende fugtig Bund og have deres Blade sam- 

 lede i en Roset ved Jorden, medens de andre ere svøm- 

 mende Vandplanter; det andet, som Cohn og Darwin 

 især have fremdraget, har derimod ganske bestemt mere 

 at sige, nemlig det, at hos nogle som Aldrovanda og 

 Blærerod mangler Roden ganske eller næsten ganske, og 

 hos de fleste andre er den, saa vidt de kj endes nærmere, 

 yderst ubetydelig (Soldug, Fluefanger, Vibefedt etc). 

 Dette harmonerer jo nemlig godt med, at de maa skaffe 

 sig den nødvendige kvælstofholdige Næring ad anden 

 Vej. Disse det sidste Par Aars Undersøgelser have til- 

 lige lært os , hvor uendelig meget og uendelig inter- 

 essant der endnu er at opdage i Naturen, og det paa 

 Væsener, der ere os ellers saa »velbekj endte« og findes 

 saa at sige lige uden for Døren. Banen er nu brudt i 

 en ny Retning; det ligger nær at antage, at vi om nogle 

 Aar ville vide mange Gange mere end nu om »insekt- 

 ædende Planter« og maaske endog være komne til det 

 Resultat, at mangfoldige andre Planter have denne tredje 

 Ernæringsvej foruden de to almindelige gjennem Roden 

 og Luften, og at de optage Kvælstof fra Dyr, der klæbe 

 ved dem eller fanges paa anden Maade, eller gjennem 

 Regnvandet, der jo indeholder smaa Kvantiteter deraf. 



*) For ganske nylig meddelte Laws o n Tait, at han havde uddraget 

 et Stof af Drosera'ens og Kandebærerens Saft, som ganske ligner 

 Pepsin, det i vore Maver virksomme Ferment. 



