390 



ninger, hvis Sandhed var fuldt godtgjort, nemlig det 

 uforanderlige Vægtforhold mellem Bestanddelene af en 

 bestemt kemisk Forbindelse og det simple Vægtforhold 

 mellem Bestanddelene af forskjellige Forbindelser af samme 

 Grundstoffer, i det disse ere simple Mangefold af hinanden. 

 Dalton havde nemlig fundet, at naar to Stoffer 

 indgaa Forbindelser med hinanden i flere indbyrdes for- 

 skjellige Vægtforhold, ere Mængderne af det ene af disse 

 Stoffer simple Mangefold af hinanden, hvis man henfører 

 dem til samme Mængde af det andet. Opdagelsen af 

 denne Kjendsgjerning har været Udgangspunktet for 

 Atomlæren. Indholdet af denne Lære er følgende: Det, 

 der opfylder et Legemes Rum, det Stof, hvoraf det be- 

 staar, er ikke deleligt i det uendelige, men bestaar af en 

 overordentlig stor Mængde Smaadele, der ikke med Øjet 

 eller ved mekaniske Midler kunne adskilles hver for sig, 

 men som ikke desto mindre have endelig Udstrækning 

 og bestemt Vægt. Dette er Atomerne. Skjønt de have 

 en overordentlig ringe Størrelse, frembyde de dog Angrebs- 

 punkter for de fysiske og kemiske Kræfter. De ere 

 ingenlunde alle indbyrdes ensartede, og Stoffernes For- 

 skjellighed er nøje knyttet til de særegne Ejendommelig- 

 heder hos Atomerne, som udgjøre deres egentlige Væsen. 

 Medens de ere fuldkommen ensartede i ét og samme 

 Grundstof, ere de i forskjellige Grundstoffer indbyrdes 

 uensartede med Hensyn til Vægt og maaske ogsaa til 

 Form. Den kemiske Tiltrækningskraft sætter dem i Be- 

 vægelse, og naar to Stoffer indgaa en Forbindelse med 

 hinanden, sker der et Sammenstød mellem deres Atomer. 

 En saadan Forbindelse dannes altid paa samme Maade 

 mellem et bestemt Antal af Atomer. Ét af det ene 

 Legemes Atomer slutter sig sammen med ét, to eller 

 tre af det andet Legemes, eller to af den ene Slags med 



