413 



der er et gabende Svælg mellem dem og de Taagestjærner, 

 der kunne opløses i enkelte Stjærner, og som give det 

 samme Spektrum som andre Stjærner, mørke Linjer paa 

 lys Grund. 



Det er i Sandlied en storartet Opgave,- som den 

 menneskelige Tanke her har løst. At opdage Sammen- 

 sætningen af Stjærner, hvis Afstand endnu er ukjendt, 

 — af Stjærnetaager, der endnu ikke ere formede til 

 Verdner, at ordne alle disse Stjærner efter Lighed og 

 Slægtskab, ja endog at formode deres Aldersfølge, — 

 sig mig, mine Herrer! er det ikke en glimrende Sejr for 

 Videnskaben ? Ja vi have ordnet dem efter deres Alders- 

 følge : farvede Stjærner, gule Stjærner og hvide Stjærner. 

 De hvide ere de varmeste, følgelig de yngste; deres 

 Spektrum er kun sammensat af faa Linjer, og disse ere 

 lyse. Brint er fremherskende , Spor af Magnium er og- 

 saa opdaget ved Siden af Jærn og maaske Natrium. Er 

 det sandt, at »Sirius« i Oldtiden var en rød Stjærne, 

 har en tidligere større Rigdom paa Brint maaske været 

 Aarsagen til denne Farve. Vor Sol, »xlrkturus« og 

 »Aldebaran« høre til de gule Stjærner. I deres Spektrer 

 er Brinten mindre fremtrædende, men der findes der- 

 imod mange og fine Metallinjer. De farvede Stjærner 

 ere ikke saa varme og ere ældre; i god Overensstemmelse 

 med deres højere Alder er deres Lys mindre livligt. 

 I deres Spektrer er der kun lidt eller ingen Brint, Metal- 

 striberne have Overvægten, og man har endog paavist 

 bredere stribede Skygger som de, der frembringes af 

 sammensatte Forbindelser. Da Varmegraden er lavere, 

 kunne disse modstaa den uden at adskilles, hvad enten 

 de nu ere Grupper af indbyrdes ensartede Atomer, eller 



Femte Række. H- 27 



