442 



sig med Behændighed. Blomsten kan altsaa fortræffelig 

 benytte Insekterne. Imidlertid ser man ofte, at en Humlebi 

 med kun 7 — 9 Mm. lang Snabel {Bomhus terrestris) saa 

 vel som Bierne besøge Blomsten. De søge efter Honning 

 ved Grunden af Bægerbladene, men forgjæves; de stikke 

 Snabelen op i Sporen, ligeledes forgjæves. Pludselig 

 finde de en Udvej : de krybe op paa Sporen , bide Hul 

 paa den nedad vendte Spids og suge al Honningen ud; 

 efter denne Opdagelse varer det ikke længe , før alle 

 Blomsterne ere plyndrede. Dette Indbrudstyveri bevirker 

 naturligvis, at de nyttige Arbejdere efter blot ét for- 

 gjæves Besøg flyve hen til en frisk Plante; men den 

 hjemsøgte Vært er ikke hjælpeløs: i Blomstens sidste 

 Periode kan den meget let bestøve sit eget Ar. Der 

 staar blot tilbage ved Forsøg at godtgjøre , at der her- 

 ved virkelig udføres en Befrugtning. 



Den højeste Udvikling af Sporen træffe vi endelig 

 hos G ede blad {Lonicera Caprifolium), hvor den er om- 

 trent 30 Millimetre lang. Her have Sommerfuglene di- 

 stanceret alle andre Konkurrenter; rigtig nok fyldes Røret 

 i sin halve Længde med Honning, men dette sker først 

 hen ad Aften, naar Bier og Humler have trukket sig til- 

 bage til deres Boliger og kun Tusmørkesværmerne ere i 

 Virksomhed. Medens de flyve fra Blomst til Blomst, 

 berøre de først det fremstrakte Ar og dernæst Støv- 

 knapperne. Paa en Sommermorgen, der følger efter en 

 rolig, mild Aften, vil man ogsaa finde alle de udviklede 

 Støvknapper tomme; efter en kold eller stormfuld Aften 

 indeholde de derimod rigeligt Støv, men det vil ikke vare 

 længe, før der indfinder sig en Skare af støvsamlende 

 Bier, der lokkes hid af de store, duftende Blomster og 

 meget godt kunne naa Støvet, hvorved de let komme til 



