450 



Forsynet fastsatte Tilstande. Det er, som om en højeste 

 Lov, der endog finder Anvendelse paa selve Mennesket, 

 havde bestemt den Grænse, ud over hvilken ingen Art 

 af organiske Væsener kan udvide sig uden Fare for sig 

 selv; som om der efter den af Naturen tilsigtede Orden 

 laa en Fare i, at nogen Dyre- eller Planteart blev over- 

 mægtig og tilegnede sig en Plads, der tilkom andre. Hvad 

 særlig Injsekterne angaar, da gjøre Vejrtilstandene 

 sig paa den mest aabenbare Maade gjældende blandt hine 

 Tilintet^ørelsesaarsager, og Naturen kalder desuden Tu- 

 sender af Snylteinsekter til Hjælp, der bidrage mæg- 

 tig til Opnaaelsen af dens Formaal. Ethvert Insekt 

 har nemlig sit Snyltedyr, ja undertiden er der endog 

 anvist det flere, der arbejde paa dets Undergang med 

 det samme Raseri, den samme sindrige Haardnakkethed, 

 som det selv udviser i Fuldbyrdelsen af sin Opgave. 



Jeg skal forsøge nærmere at udvikle og begrunde 

 disse Sætninger. Jeg sagde, at efter betydelige af et 

 Insekt foranledigede Tab, der maatte vække alvorlige 

 Bekymringer for Fremtiden, blev man undertiden Vidne 

 til, at Ødelæggelserne pludselig hørte op, og at Insektet 

 enten næsten fuldstændig forsvandt eller i det mindste 

 blev sjældent. Saaledes har jeg mere end én G-ang set 

 de store Granskove i Departementet »Landes« i den 

 Grad overfaldne af Processionslarver, at hver Gren, 

 ja næsten hver Kvist havde sin Rede. Det følgende Aar 

 eller Aaret derefter igjen kunde man næppe finde enkelte 

 Kolonier! I 1847 og 48 ødelagde Kaalormene (Kaal- 

 Hvidsværmernes Larver) fuldstændig Kaalplanterne i vore 

 Haver; i 1849 saa man saa at sige hverken Sommerfugle 

 eller Kaalorme ! Maconnais, hvis Vinhaver have lidt saa 

 meget af Vinens Natsværmer, beklager sig ikke synderlig 



