462 



jpÆna-Larverne angribe under Barken og i Veddet Pragt- 

 billernes og Træbukkenes; Volucella zonaria's ødelægge 

 Hvepsenes Reder; flere Medeterus- Arters ere visse Bark- 

 billers Fjender. Flere Arter af Blomsterfluer (Syrphus) 

 lægge Æg paa de af Bladlus overfyldte Grene, og deres 

 Larver ere saa graadige, at de i kort Tid gjøre rent 

 Bord. Vi have allerede set, at de i dette Ødelæggelses- 

 værk understøttes af Mariehønsene og Florfluerne ; de have 

 ligeledes til Hjælpetropper en hel Skare Aarevingede af 

 Slægterne Crossocerus, Pemphredon, Aphidius, Encyrtvs, 

 Allotria^ Issocratus, Cyrtogaster, Corina, Pachyweros, Megas- 

 pilus og Larverne af Flue- Slægten Leucopis. Vi finde 

 fremdeles blandt de Tovingede en overordentlig talrig 

 Slægt, Tachinerne, hvis samtlige Arter ere Snyltedyr og 

 frembringe Larver, der leve i en Mængde andre Larvers 

 og navnlig i Kaalormenes Legemer. Deres fine Lugt, 

 deres Behændighed og deres Frugtbarhed gjøre dem til 

 meget farlige Fjender, og hvad de udrydde af Insekter 

 er i Sandhed uberegneligt. 



Snyltelivs-Loven er derfor en beundringsværdig Lov, 

 og efter hvad her er anført vil enhver forstaa, at den 

 har en ubegrænset Rækkevidde og kan have umaadelige 

 Følger. Den er desuden en Ligevægtslov; thi paa den 

 ene Side have de overvættes frugtbare Arter talrige Fjen- 

 der, saaledes som vi have set det for Bladlusenes Ved- 

 kommende, og paa den anden Side ophøre Snyltedyrene 

 at være talrige og som Følge deraf at være farlige for 

 den At , paa hvis Bekostning de leve, og som ikke maa 

 forsvinde fuldstændig, saa snart denne Art er bleven 

 sjælden. Men hvis Vejrforhold eller andre Omstændig- 

 heder bevirke dennes Formering i en Grad, der er farlig 

 for os, og hvis en saadan Tilstand holder sig i nogen 



