468 



Anskuelser, som det var ham, der 1861 affattede og satte 

 i Bevægelse det Andragende til Gunst for de insektædende 

 Fugle, som fandt saa veltalende en Forsvarer i den af- 

 døde Senator Bo nj e an. Han indvender (i en Afhandling 

 i »Bullet. Soc. d'acclimat«, Aug. 1874) ligesom Girard 

 (S. 92), at Rovdyrene ere altid mindre talrige og mindre 

 frugtbare end de Dyr, der tjene dem til Føde, og slutter 

 deraf, at de planteødelæggende Insekter maa være meget 

 talrigere end Rovdyrene af samme Klasse *), saa at Fuglene 

 altsaa ikke kunne fortære lige mange af begge Grupper, 

 men maa fortære forholdvis flest af de sidste**). Hertil 



*) ISaar han tilføjer, at Rovdyr desuden have et mindre velsmagende 

 Kjød, og at Rovinsekter derfor mindre ville falde i Fuglenes Smag, 

 turde han mere have ladet sig lede af usikre Analogier end af 

 bestemte Kjendsgjerninger 

 **j Da er der dog dem, der paastaa lige det modsalte: at det er saa 

 langt fra, at de skadelige Insekter ere særlig udsatte for Fuglene, 

 at dette snarest lod sig sige om de nyttige. I Modsætning til en 

 Brevskriver, som havde udtalt, at et Forbud mod Jagt paa Smaa- 

 fugle vilde være uden Indflydelse paa de skadelige Insekters For- 

 mering, hævder Hr. Buvignier (»Courrier de Verdun«, BuU. 

 Soc d' Accl. Oktober 1864), at et sligt Forbud netop vilde indirekte 

 fremme deres Formering og saaledes kunne have meget alvorlige, 

 ja ligefrem farlige, Følger, fordi de insektædende Fugle i det 

 mindste i Brevskriverens Egn fortære flest af de nyttige Insekter. 

 »Det er sikkert, at der ikke er nogen Fugl med Undtagelse 

 af Gjøgen, der æder lodne Larver; næsten alle de, der angribe 

 vore Haver og gjøre mest Skade i disse, høre ind under denne 

 Kategori og have altsaa ikke noget at frygte af Fuglene. Under 

 disses Træk er der desuden næslen ingen »Kaalorme« mere men 

 derimod en stor Mængde Snyltehvepse, der, hvis de havde faaet 

 Lov til at leve, vilde gjennem deres Afkom til næste Aar have 

 bidraget meget til »Kaalormenes« Ødelæggelse. Da Præfekten i 

 Departementet Meuse i Henhold til Hr. Bonjeans »veltalende 

 men vildfarende« Betænkning forbød Anvendelsen af Fuglenet, 

 erklærede Hr B. ham, at inden 3 Aar var omme, vilde »Kaal- 

 ormene«, der ikke siden 1838 havde gjort stor Skade, anrette 

 virkelige Ødelæggelser. Den Fuglene tilstaaede Beskyttelse vilde 

 i første Aar medføre en større Ødelæggelse af Snyltehvepse, andet 

 Aar vilde der derfor være færre stukne Larver, altsaa flere, der 

 udviklede sig til Sommerfugle og lagde Æg, og følgelig i tredje 

 Aar en større Mængde Larver igjen. Mange ville kunne erindre, 

 med hvilken beklagelig Nøjagtighed denne Spaadom stadfæstedes, 

 saa at der i det tredje Aar og flere Aar derefter ved Slutningen 

 a^ Maj Maaned ikke var et helt Blad paa Frugttræerne, og denne 

 Tilstand varede ved, indtil Sommerfuglenes stærke Formerelse 

 havde medført en tilsvarende Formering af Snyltehvepsene. I det 

 ovenfor nævnte Aar 1838 og i de nærmest forudgaaende var 

 næsten alle Træerne ligeledes i Juni Maaned lige saa nøgne som 

 om Vinteren, og B. havde kun til Dels kunnet beskytte sin Have 



