472 



den er periodisk som f. Ex. Oldenborrens eller Græs- 

 hoppernes, eller stadig som Myrernes og Termitternes i de 

 varme Lande, er afhængig af Forhold, hvori hverken 

 Mennesket eller hans formentlige Forbundsfæller blandt 

 de højere Dyr med nogen Virkning kunne gribe ind, er 

 ogsaa denne Forfatters (Glaser i Worms) Mening. Det 

 kan være rigtigt at skaane Spurven om Foraaret, indtil 

 den kan begynde at gjøre Skade i Have og Mark, men 

 saa bør Venskabet være ude. Ganske i samme Retning 

 udtaler Homeyer sig (ib. XIV p. 252), som erklærer, 

 at han i Løbet af 30 Aar har undersøgt ca. 200 Spurve 

 om Aaret og altsaa vel maa vide, hvad de leve af. Han 

 bekræfter ganske, hvad Glaser har anført om den saare 

 ringe Rolle, som Insekter med Undtagelse af nogle faa af 

 Ungernes første Levedage spille paa deres Spiseseddel; 

 man kan se dem flyve fra den Hæk, hvor de have 

 deres Tilflugtssteder, hen til Ærtebedene tæt hen over 

 Kaalbede, der vrimle af Kaalorme, uden at røre en 

 eneste ! Endnu skadeligere blive de derved , at de for- 

 drive de virkelig nyttige Fugle, Stærene og Mejserne. 

 Engang var der en Mængde Larver paa en Stikkelsbær- 

 hæk tæt ved H.'s Hus; Spurvene færdedes tæt derved, 

 men rørte dem ikke, Mejserne ikke heller, fordi de rugede 

 temmelig langt derfra i Frugthaven; men aldrig saa snart var 

 Mejsernes Unger flyvefærdige, saa førte de hele Selskabet 

 derhen , og paa 3 Dage var alle Larverne forsvundne. 

 Man kan da allerede læse i avstralske Blade, at de ind- 

 førte Spurve fordrive de indenlandske Smaafugle og an- 

 rette stor Skade paa Mark- og Havefrugterne, saa at 

 man har grebet til at forgive dem med forgiftet Hvede! 

 (Aldeles lignende Klager lyde jo over dem fra Amerika, 

 hvor Striden om dem er i fuld Gang; dog maa det an- 

 ses som sikkert, at de have indlagt sig Fortjenester i 

 Boston ved at fortære visse lodne Spinder-Larver, der 

 tilføjede Træerne paa de off'entlige Spadseregange stor 

 Skade.) Til Fordel for den saa haardt anklagede Graa- 

 spurv anfører den bekjendte Præparatør Martin i Stutt- 

 gart kun, at den dog fortærer mange Oldenborrer; 

 han har haft Lejlighed til at se, i hvilken Mængde Vinge- 

 dækkerne af disse Insekter kunde ophobe sig paa Museets 

 to Sten-Balkonger, hvorhen nogle faa Par bragte deres 

 Fangst fra de nærstaaende Kastanietræer for at fortære 

 dem der. — I den ovenfor nævnte svenske pseudonyme 

 Forfatters Haand synker Vægtskaalen heller ikke til Gunst 



